Лише декілька місяців йому вдається витримувати муштру, потім він отримує відпустку та нервовий зрив. Кірхнер впадає в залежність від медикаментів (спочатку це веронал, пізніше морфій). Він лікується у Німеччині у лікарів-психологів, але без помітного успіху. Перші перебування у санаторіях художника, який не має власних засобів, фінансуються тими небагатьма музейними працівниками та збирачами творів мистецтва, що звернули увагу на його творчість (Ernst Gosebruch, Karl Ernst Osthaus, Botho Graef, Carl Hagemann).