Хоча у сучасному попмистецтві валькірії часто зображаються як прекрасні діви на крилатих конях, стародавніми скандинавам вони уявлялись швидше як вершниці на вовках-пожирачах трупів загиблих. На користь цієї версії свідчить те, що в скандинавській поезії вовки називаються «кеннінґами», дослівно — кінь валькірії. Самі валькірії уявлялись схожими на ворона, що кружляє над полем бою та «вибирає» тіла. Тому, ймовірно, вважалось, що зграї вовків та ворони, що пожирали тіла загиблих, слугували вищим силам.