Уважається, що потім вони передислокувалися до Переславля-Залєського. З посиленням Володимиро-Суздальського князівства берендеї дедалі більше полишали Придніпров'я і йшли на службу до нових князів — нащадків Андрія, у жилах яких текла тюркська кров і які легко знаходили спільну мову з кочовиками. Після монгольської навали на Русь у середині XIII століття одна частина берендеїв переселилася до Болгарії та Угорщини, друга — асимілювалися з основним кочовим населенням Золотої Орди, решта — слов'янізувалася і влилася до складу українського народу. З XIII століття берендеї не згадуються руськими літописцями.