В Київській Русі задушними людьми, очевидно, називали холопів, відпущених феодалами на волю на підставі духівниці, але зобов'язаних відбувати кріпацькі повинності на користь монастирів. Уперше про них згадує «Церковний статут» київського князя Володимира Святославича. З. Л. були одним з джерел формування феодальнозалежного населення на монастирських і церковних землях.