Уся дійсність розглядається філософом як «безперервний ріст і нескінченна творчість». Найадекватнішою формою існування вважають творчість і екзистенціалісти. Микола Бердяєв («Зміст творчості», 1916) розглядає творчість як «діло богоподібної свободи людини, розкриття в ньому образу Творця».