Ваксмана характеризували як «мудру, по-батьківськи турботливу людину», який заряджав своїх колег та студентів ентузіазмом. Після виходу у 1958 році на пенсію з Ратгерського університету він продовжував писати статті та читати лекції про антибіотики у різних містах Америки, залишаючись головою американських учених, що займалися мікробіологією ґрунту.