Цей конфлікт розпочався 1969 році з друку Тарнавським статті в українському еміґраційному літературному часописі «Сучасність» під назвою «Під тихими оливами, або Вареники замість гітар», де одним з найбільших закидів Лукашу була нібито стилізація Лукаша під українську селянську культуру, створення ще одної на-мужицький-лад-перелицьованої «Енеїди», що, на думку Тарнавського, може мати далекосяжні наслідки для всієї майбутньої україномовної модерністської поезії й становити загрозу самій можливості української модерності, оскільки існує ймовірність що молодь відвертатиметься й далі від всього українського, яке навіть у перекладах Лорки ототожнюється з селянським та минулим. На захист Лукашевих принципів перекладу на сторінках Сучасності того ж року виступили цілий ряд українських літераторів, зокрема Іван Кошелівець (стаття «Про переклади й різне інше»), Борис Олександрів (стаття «Чи справа лише в гітарах і варениках?») та колега Тарнавського з НЙГ Віра Вовк (перебуваючи на своєму творчому вечорі в Україні, Вовк вибачалася перед українськими колегами за «задерикуватий виступ» Тарнавського у бік Лукаша й згодом дорікнула деяким тезам Тарнавського до Лукаша у статті «Про технологічний і метафізичний кшталт мислення»). На захист тез Тарнавського виступив його колега з НЙГ Богдан Бойчук (стаття «Тільки про різне інше»).