У ній серед іншого опубліковано такі важливі статті, як «Темна сторона місяця», «Мініроман і негативний текст», «Театр і текст» та «Література і мова», «Акварій у морі», «Нью-Йоркська група та Київська школа», «Під тихими оливами, або Вареники замість гітар». Остання відома як критика перекладу Миколи Лукаша збірки Федеріко Гарсії Льорки за архаїчно-застарілий метод перекладу у стилі української поетики ХІХ століття. У 2019 році Максима Нестелєєва зробив україномовний переклад квазі-автобіографічного роману «Теплі полярні ночі» (Київ, 2019), що перед тим вийшов друком англійською.