В. Пашуто вважав, що закликання варягів справді мало місце, дружинники Рюрика отримали кормління в багатьох містах, хоча досить швидко асимілювались, а сам князь є лише знаряддям влади слов'янської та чудської влади. Важко сказати що з цього є лише данина марксистській формальності, а що історик справді вважав за правду, однак досліджуючи русько-скандинавські відносини він продемонстрував обізнаність в скандинавських джерелах і згодом почав залучати до цієї теми молодих дослідників, фахівців з давніх мов. Так утворилась потужна школа скандинавістів в Радянському Союзі, до якої належала О. Мельникова, Т. Джаксон, Г. Галзиріна.