Як зазначав сам художник, природу слід трактувати «через циліндр, кулю і конус», тому в його пізніх роботах помітна тенденція до геометризації форм. Це дозволяє трактувати творчість Сезанна як постімпресіоністську, в якій вже прослідковуються зачатки кубізму. Найвідоміші полотна цього періоду «П'єро і Арлекін» (1888), «Персики і груші» (1888—1890), «Акведук» (1889), «Картярі» (1890—1892), «Натюрморт з апельсинами та яблуками» (1895—1900) тощо.