Тоді мати, аби вивести дітей «в люди», вона розпродала все майно та подалася до Києва, влаштувавшись прачкою та прибиральницею, а синів своїх у 1842 році віддала у Києво-Софіївське духовне училище. Петро виявився напрочуд обдарованим і вже після декількох років отримав таку характеристику учителів: «Поведінки вельми скромної, здібностей відмінних, старанності зразкової, успіхів прегарних». Крім того, наділений прекрасним голосом, він майже одразу почав співати в училищному (до 1849 року), а пізніше і у великому семінарському хорі Київської духовної семінарії (у 1849—1850 роках).