Доба правління Катерини II в російській історіографії описується як «освічений абсолютизм», який своєрідно поєднував загальні гасла і риторику європейського Просвітництва щодо адміністративного раціоналізму, але без соціально-реформістської складової. Це принципова відмінність від «однойменної» політики австрійського імператора Йосифа II Габсбурга. У російському політичному житті було накладено своєрідне табу на соціальну критику, впровадження представницьких органів, соціально-політичну думку взагалі, особливо після Французької революції.