Проте, всупереч поширеним стереотипам, він не був антитезою «ліберальному» Олександрові I. Практичні політичні кроки обох монархів були обережними, вкрай поступовими, не налаштованими на діалог із суспільством і спрямованими передовсім на стабілізацію режиму самодержавної монархії. Подолання наслідків виступу декабристів спричинило утворення 1826 року Третього відділу Його Імператорської Величності канцелярії — таємної поліції, що мала на меті контроль суспільних настроїв. Загальною ідеологією царювання Миколи I вважається «теорія офіційної народності» міністра народної освіти Сергія Уварова — «православ'я, самодержавство, народність». У ній наголошувалося на одвічній вірності російського народу православній вірі та монархії, а «народність» була лише евфемізмом, який позначав самодостатність російського народу всупереч іноземним впливам.