Слово пішло від латинського «judaeus», яке своєю чергою походить від гебрейського відповідника «юда», що мало загальне значення «славетний» чи «хвалений». Староєврейською «Yehudi» (звідси — Юдея) в грецькій вимові звучало «Judaios» (жид), звідси походить латинська версія . Початкове j у латинській версії в деяких давніх романських діалектах вимовляли як ж — наприклад на території Галії (нинішня Франція) почали вимовляти як (жюїф), а на території давньої Британії — як (Джю). Вплив цієї старої старороманської вимови поширився й на слов'янські землі.