Взагалі, є підстави вважати, що поширення східних, або візантійських, і західних, або римських обрядів християнства (поділ на православ'я та католицизм відбувся лише в 1054 р.) серед білорусів відбувалося одночасно і паралельно. У XIII—XIV століттях у Великому князівстві Литовському основний ареал формування білоруського етносу визначався переважанням слов'яномовного населення, яке переважно було християнським. Одночасно відбувалися контакти із сусіднім балтійським язичницьким населенням, яке поступово стало слов'янським. Присутність християн у Вільно та Кернаві, що відзначається з середини XIII століття, свідчить про тривале співіснування християнського та язичницького населення у Великому князівстві Литовському.