Ці механізми направляються генетичними програмами розвитку нервової системи, причому вони набагато менш чутливі до широкого діапазону змін навколишнього середовища, ніж створювані ними культурні феномени. Тобто в психіці людини є певні природжені обмежувальні задатки, стратегії, генетично закріплені природним відбором (їх назвали «епігенетичні правила»), які направляють наш когнітивний розвиток, наше мислення, поведінку і так далі Вони безпосередньо залежать від ДНК, причому генетичні зміни можуть трансформувати як самі ці правила, так і відносини між ними.