Слово в ісихазмі у своїй сакральній функції виконує роль засобу спілкування зі світом трансцендентного. Воно не адресоване слуху чи зору людини, а сприймається як засіб «душевної» бесіди з Богом, яка може відбуватися лише у мовчазному спілкуванні. Інтенція на мовчання у давньоруській культурі слугує специфічним засобом утвердження культу слова. Мовчання постає миром, великою тишею землі, посеред якої величне людське слово випромінює своє немеркнуче світло.