Особливістю наголошування зумовлені незначні відмінності між наголошеним і ненаголошеним вокалізмом; специфіку ненаголошеного вокалізму визначає укання — перехід [о] в [уо], [у] під наголосом і в ненаголошеній позиції перед складом з голосним високого підняття [і], [у], а також перед [ў], перед складом з [а] (на дуоруозі, пуотік, знуоў, пуолуола); Перехід [е] в [и] переважно у позиції перед м'яким приголосним (вир'х, типир’); Вимова на місці давніх [ы] та [і] як [ий] (колий «коли», гусий «гуси», ідий «іди»);