Висока розвиненість, відпрацьованість ісихастского методу до цієї епохи висувають на перший план вищі духовні стани, що включають світлові споглядання; і в 30-і роки чернець Варлаам Калабрійський виступає з богословською критикою цих споглядань й ісихазму в цілому. Так починаються «ісихастські суперечки», в яких Церква розколюється на прибічників і супротивників ісихазму, церковний конфлікт переплітається з політичною боротьбою і громадянською війною, і, зрештою, відбувається «торжество Православ'я», соборне визнання ісихастського досвіду і догматичне закріплення його основоположень.