У творі йдеться про повоєнну розруху початку 1920-х років. Персонажі — Сизон, його жінка Векла, їхні сини — живуть у норах-землянках на околиці міста, годуються й одягаються зі смітників. Нещасні люди звиродніють — так виписано сцену, в якій серед глинищ разом із божевільним сидить біля померлої жінки Сизон. Його психічний стан, напівмарення автор передає через образи-галюцинації: морські хвилі, сонце.