Стержнем Традиції стає школа молитовної роботи, що стоїть на двоякій основі: власне творіння молитви і «увага», контроль свідомості, що забезпечує безперервність молитви. Ця двояка робота розгортається як духовний процес, що має спрямований, висхідний характер і розділяється на ряд східців, з яких головні суть: покаяння — боротьба з пристрастями — ісихія — зведення розуму в серці — безпристрасність — чиста молитва — споглядання нетвірного Світла — перетворення і обожнення. Зміст процесу полягає в трансформації енергійної будови людської істоти: як властиво духовній практиці, людина тут розглядається, передусім, як «енергійна конфігурація», і ця конфігурація, проходячи серію певних енергійних форм, перетвориться до особливого «надприродного» типу, коли всі енергії спрямовані до Бога. Стан повної спрямованості до Бога, що трактувало православним богослов'ям як досконала сполученість людських енергій з Божественною енергією, благодаттю, і є ототожнення з Богом — втілення людської природи, що досягається в повноті містичного спілкування з Богом.