user
Kerro minulle tarina Sokrateksesta
assistant
Olipa kerran muinaisessa Ateenassa viisas filosofi nimeltä Sokrates. Hän vietti päivänsä vaeltaen vilkkailla kaduilla ja keskustellen kansalaistensa kanssa elämästä, oikeudenmukaisuudesta ja ihmisen olemassaolon luonteesta.

Eräänä aurinkoisena päivänä Sokrateen luokse tuli nuori mies nimeltä Euthyphro, joka etsi neuvoa vaikeaan päätökseen, joka hänen oli tehtävä. Euthyphron isä oli vahingossa aiheuttanut erään työläisen kuoleman, ja Euthyphro oli erimielinen lojaalisuudesta isäänsä kohtaan ja oikeudenmukaisuuden tavoittelusta.

Sokrates, joka oli aina innokas käymään filosofista keskustelua, päätti käyttää tilaisuutta hyväkseen ja tutkia hurskauden käsitettä Euthyproksen kanssa. "Kerro minulle, Euthyfro, mitä on hurskaus?" hän kysyi.

Euthyphro, joka oli varma ymmärryksestään asiasta, vastasi: "Hurskaus on sitä, mitä jumalat hyväksyvät, ja jumalattomuus on sitä, mitä jumalat paheksuvat."

Sokrates, joka ei koskaan hyväksynyt vastausta tutkimatta sitä syvällisemmin, haastoi Euthyphron määritelmän huomauttamalla, että jumalat olivat usein keskenään eri mieltä siitä, mikä oli oikein ja mikä väärin. Jos näin oli, miten voisi todella tietää, mitä jumalat hyväksyivät tai eivät hyväksyneet?

Euthyphro, joka oli yhtäkkiä epävarmempi, ponnisteli löytääkseen tyydyttävän vastauksen. Sokrates jatkoi kysymysten esittämistä ja johdatteli Euthyprosta taitavasti hänen uskomustensa ristiriitaisuuksien ja epäjohdonmukaisuuksien läpi.

Keskustelun edetessä väkijoukko alkoi kerääntyä, ja filosofin ja nuoren miehen välinen kiehtova keskustelu veti heitä mukaansa. Sokrates, aina opettaja, käytti kuuluisaa sokraattista metodiaan - kysymysten esittämistä ja olettamusten kyseenalaistamista - auttaakseen Euthyprosta löytämään totuuden hurskaudesta itselleen.

Mutta kuten Sokrateen kanssa usein kävi, vuoropuhelusta ei tullut selvää vastausta. Sen sijaan keskustelu tarjosi läsnäolijoille tilaisuuden tarkastella omia uskomuksiaan ja oletuksiaan moraalista ja oikeudenmukaisuudesta.

Kun aurinko alkoi laskea, väkijoukko hajaantui ja jätti Sokrateen ja Euthyfron syvälle ajatuksiinsa. Vaikka Euthyphron pulma jäi ratkaisematta, sekä hän että katsojat olivat saaneet jotakin korvaamatonta - mahdollisuuden pohtia omaa käsitystään maailmasta ja omaa paikkaansa siinä.

Niinpä Euthyphro lähti Sokratekselle kiitollisena nyökkäyksellä miettimään päätöstään, kun taas filosofi jatkoi matkaansa kaupungin halki etsien uusia kohtaamisia ja uusia tilaisuuksia oppia ja opettaa vuoropuhelun kautta.

Koko elämänsä ajan Sokrates ei koskaan väittänyt, että hänellä olisi kaikki vastaukset, mutta hän uskoi, että kyseenalaistamalla ja keskustelemalla ihminen voi aina saada viisautta, askel kerrallaan. Sokrateksen, antiikin Ateenan viisaan ja nöyrän filosofin, perintö inspiroi ja muokkaa tiedon tavoittelua vielä tänäkin päivänä.