De Vestindiske Tropper
De Vestindiske Tropper var en lille militær styrke, som skulle sikre den indre ro og orden i Dansk Vestindien, samt forsvare øerne mod fjender udefra.
I 1754 overtog den danske stat St. Croix, St. Thomas og St. Jan fra handelsselskabet Vestindisk-guineisk Kompagni. De tre øer var en del af De Vestindiske Øer og som dansk koloni fik de navnet Dansk Vestindien. Staten ville sikre øerne, og derfor oprettede man i 1755 De Vestindiske Tropper, som var uafhængige af den danske hær. Gennem det meste af sin levetid blev De Vestindiske Tropper administreret af Generaltoldkammeret i København.
Fra begyndelsen var den samlede styrke fastsat til 229 mand, men antallet blev ændret flere gange igennem årene. Mandskabet var hvervet, mens officererne kom fra den danske hær, hvorfra de fik orlov, mens de var udsendt. Tjenestetiden for menige var seks år i perioden 1755-1806, otte år 1815-1830 og igen seks år 1820-1851.
Øerne blev besat af Storbritannien 1801-1802 og igen 1807-1815. Begge gange overgav De Vestindiske Tropper sig uden kamp.
Styrken bestod fortrinsvis af infanteri, men også lidt artilleri. I perioden 1799-1801 og 1802-1807 omfattede De Vestindiske Tropper desuden en enkelt eskadron kavaleri.
De Vestindiske Tropper skiftede navn til Den Vestindiske Hærstyrke i 1851.