Finderup Kirke
Finderup Kirke er en sognekirke, der ligger sydligt i sognet nær Gierslev by omgivet af landbrugsland. Kirke og kirkegård er topografisk placeret på et højdedrag.
Kirkegården har bevaret sit middelalderlige omfang mod nord og øst, men er udvidet mod vest og syd i flere etaper siden 1925. De ældste dele af kirkegårdsmuren stammer formentligt fra senmiddelalderen, ligesom ganglåge og køreport ved indgangen i murens nordside nok er opført i middelalderens slutning.
Kirken består af romansk kor med apsis samt skib, der i senmiddelalderen er blevet udvidet med våbenhuse på nord- og sydside af skibet og vesttårn, hvor sidstnævnte har afløst en romansk forgænger. I renæssancen er det nordre våbenhus blevet ombygget og udvidet til et nordre sideskib.
Den romanske bygningskrop er forholdsvis intaktog opført af rå og kløvede marksten og med kvadre i bygningens hjørner. Enkelte steder kan den oprindelige romanske murbehandling iagttages, der kendetegnes ved brede fuger med kvaderrisning, dvs. at bygningsstenenes omfang er markeret i den våde mørtel. Af de romanske vinduer er korets nordvindue synligt i tilmuret stand. Kirkens romanske døre er forsvundet i forbindelse med kirkens senmiddelalderlige udvidelser.
Omkring år 1400 blev det nordre kapel opført med delt funktion af kapel og våbenhus. Det er bygget af teglsten over en syld (dvs. et fundament) af marksten og har en blændingsprydet gavl mod nord, der er noget forandret i renæssancen i forbindelse med omdannelsen til sideskib. Kapellet har fladt træloft.
Våbenhuset mod syd er opført omkring år 1500 i teglsten over markstenssyld. Bygningen har mistet mange af sine oprindelige kendetegn, men er i det indre overhvælvet.
Omkring år 1500 er kirkens vesttårn opført. Det består af teglstensmurværk rejst over en syld, dvs. et fundament, af marksten uden blændingsdekoration på gavlene, og har afløst et smalt romansk tårn på samme sted.
I renæssancen er der på kirkens nordside i tilknytning til nordkapellet lavet en markant udvidelse, der har funktion som sideskib.
Tagværkerne over kor og skib rummer middelalderlige dele af egetræ, mens de øvrige tagværker er nyere og af fyr.
Kirkens indre er præget af de hvidkalkede flader. De romanske bygningsdele er i senmiddelalderen blevet overhvælvet.
Kirkens inventar stammer fra forskellige perioder. Ældst er kirkens granitdøbefont fra romansk tid. Ganske usædvanlig og ligeledes fra middelalderen er kirkens alterkalk fra cirka 1325.
Fra renæssancen stammer alterbordsforsiden fra 1600-tallet og altertavlen fra 1594, hvor sidstnævnte er blevet ombygget i nyere tid. Prædikestolen er ligeledes et renæssancearbejde fra 1605.
Kirkens klokker er støbt i 1500-tallet og 1789.