Henri de Régnier
Henri de Régnier regnede sig selv til den franske symbolistiske skole og blev i tiden fremhævet som en af bedste. Han dyrkede både frie og bundne vers, fx i Poèmes anciens et romanesques (1890) og La Cité des eaux (1902), ofte med nostalgiske billeder af en fortid truet af forfald (Versailles, Venedig). Man finder i hans Figures et caractères (1901) en af den tids bedste definitioner af symbol som en "ekspressiv figuration af idéen", og brugen af symboler var den egentlige grund, sagde han selv, til at han kaldte sig symbolist, ikke for at dyrke dem, men fordi de meldte sig hos ham intuitivt.