Andst Kirke
Andst Kirke er en sognekirke, som ligger øverst på en banke i den sydlige del af Andst.
Den forholdsvis store kirkegård har til alle verdenshjørner bevaret sine middelalderlige grænser. Den er omgivet af mure fra starten af 1900-tallet, og mod nordøst findes hovedindgangen, som er en port med en låge til hver side. Mod vest findes der også en køreport, mens der i hvert verdenshjørne tillige findes en mindre låge til fodgængere. Vest for kirkegården står der et kapel med mandskabsrum og toiletter fra 1974.
Kirken i Andst er muligvis ikke den første på sin plads. I 1145 omtales nemlig en præst fra Andst, selvom dette ikke helt passer med den nuværende kirkes datering. Det kunne derfor tyde på, at der tidligere har stået en trækirke, hvor kirken står i dag.
Kirken er en stor granitbygning, formodentlig fra 1175-1225, som består af et kor med apsis og et skib, bygget af granitkvadre indvendigt og rå marksten indvendigt. Allerede i romansk tid blev skibet forlænget mod vest. I senmiddelalderen blev der tilføjet et våbenhus foran skibets sydportal og i 1592 et tårn med løgspir ved skibets vestgavl.
I kirkens ældste dele er der bevaret en del oprindelige detaljer. Apsissens form er f.eks. interessant ved, at den nærmest er hesteskoformet set fra oven, hvor de fleste apsisser ellers kun er halvrunde. Sådan en hesteskoformet apsis kendes ellers kun fra domkirken i Ribe, som Andst Kirkes bygmestre utvivlsomt var inspireret af.
Oprindeligt havde kirken som alle andre middelalderkirker to indgangsdøre, som fandtes mod nord og syd i skibets vestende, samt lidt mere usædvanligt en præstedør i korets nordside. Af disse døre er skibets norddør helt forsvundet, sandsynligvis ved skibets forlængelse, mens syddøren og præstedøren begge er bevarede. Særligt skibets syddør er meget bemærkelsesværdig ved sin flotte portalkonstruktion med fire søjler, og tympanonet over døren – en dekorativ billedsten, som er udsmykket med relieffer af Kristus omgivet af apostlene Peter og Paulus.
Et andet spor er rent bygningsarkæologisk. 2-3 meter fra skibets østhjørner kan man nemlig ane en ændring i murværket, som taler for, at kirken som mange andre middelalderkirker er opført i etaper. Apsissen og koret har været opført først, og efter en pause af ukendt længde er man så fortsat med skibet. Midt i skibets nordside anes en lignende ændring, som igen tyder på et byggestop. Af oprindelige vinduer er der bevaret et i korets nordside og to i skibets, mens et vindue i apsissens østside blev muret til i 1881.
Som nævnt blev skibet allerede på et tidligt tidspunkt forlænget mod vest med omtrent fire meter. Denne bygningsdel er af samme materialer som de ældre dele. Forlængelsen blev udstyret med en dør i nordsiden til erstatning for den tilmurede norddør i skibet, men denne dør er også siden tilmuret, idet den dog stadig kan anes i murværket indvendigt.
Våbenhuset syd for skibet er bygget i en blanding af genbrugte romanske granitkvadre og nyere munkesten. Mens vestsiden er præget af senere reparationer, står østmuren mere urørt, og er udsmykket med et savskifte, dvs. en række hvor stenene er lagt på skrå, så deres hjørner vender udad.
Kirkens tårn blev opført i 1592 af lensmanden på Koldinghus efter Frederik 2. havde beordret ham til det i 1588. Tårnet er bygget af store mursten og i vest en del granitkvadre, og var oprindeligt kendetegnet ved sine store, åbne runde buer på ydersiden – et såkaldt ”styltetårn”, som særligt kendes fra Djursland. I 1600-tallet eller 1700-tallet blev disse buer muret til, så der opstod et egentligt tårnrum, som dog først blev sat i forbindelse med resten af kirken i 1926. Øverst har tårnet et karakteristisk løgformet spir, hvor også klokken hænger.
Kirkens tagværk er hovedsageligt fra senmiddelalderen, og via dendrokronologi har en del af tagværket kunne dateres
Indvendigt er kirkerummet præget af de hvidkalkede vægge og det smukke, kassetteinddelte loft (dvs. at det er inddelt i firkantede felter af lister), som er opsat i 1605.
Kirken har i dag ingen kalkmalerier, men har tidligere været rigt udsmykket med kalkmalerier fra omkring 1175 i hele koret, en dekoration fra omkring 1225 på triumfvæggen ud mod skibet, samt en dekoration på korets nordvæg, som antageligt er fra 1600-tallet. Disse er i dag alle hvidtet over.
Kirken er rig på genstande fra middelalderen og renæssancen. Fra den romanske tid stammer døbefonten, der er et velhugget arbejde med desværre svært identificerbare figurer som står i arkader (buer).
Alterbordet er delvist middelalderligt, men bærer præg af en flytning i 1926, hvor det blev rykket 90 centimeter mod øst.
Gotikken er repræsenteret ved en anseelig, sikkert nordtysk fløjaltertavle fra omkring 1510 med en Korsfæstelsesfremstilling i midtskabet og figurer af de 12 apostle i fløjene (lågerne). Der er også figurer fra en serie såkaldte nødhjælperhelgener fordelt i tavlens nyere fodstykke, ligesom et par stykker har fundet plads på prædikestolshimlen.
Prædikestolen er fra 1602 og er opbygget af fire fag, som er udsmykket med relieffer, der forestiller scener fra Jesu barndomshistorie, herunder bebudelsen, hyrdernes tilbedelse, omskæringen og Jesu dåb. På den samtidige himmel er der opstillet to figurer fra den middelalderlige altertavle.
Af historisk interessante gravminder i kirken kan nævnes to epitafier, dvs. mindetavler, som er fra 1577 og 1793. Indmuret i våbenhuset sydmur findes desuden en romansk gravsten, mens østmuren bærer en gravsten fra 1793. På kirkegården står desuden et monument fra 1609 over en præst og hans kone.