Ousmane Sembène
Ousmane Sembène var en senegalesisk forfatter og filminstruktør. Han har haft stor betydning som forfatter, som kritisk intellektuel, og som banebrydende, stilskabende instruktør.
2. Verdenskrig bragte Sembène til Frankrig, og hans første roman, Le Docker noir (1956), beskriver livet som havnearbejder i Marseilles, udbytningen af afrikanske, arabiske og spanske minoritetsgrupper og kampen for at blive forfatter. Ô Pays, mon beau peuple! (1957) er en tragisk skildring af en senegalesisk bonde, der gifter sig hvidt og vil reformere det lokale landbrug. Les bouts de bois de Dieu (1960) bruger en jernbanearbejderstrejke efter 2. Verdenskrig til at give et vue over samfundsmønstre og konflikter i Senegal.
Sembènes eksperimenter med kortere prosaformer var udgangspunkt for hans første film, fx La Noire de ... (1961, filmversion 1966) om en afrikansk tjenestepige i Frankrig. Dobbeltfortællingen Vehi-Ciosane; ou, Blanche-genèse, suivi du Mandat (1965), filmatiserede han som Mandabi (1968, dansk titel: Postanvisningen). Sembène viste personer, der er fanget i udnyttelse og bureaukrati, men også deres egen smålighed og latterlighed. Hans film Emitai (1971) er en usentimental skildring af franske troppers nedkæmpelse af modstand i senegalesiske landsbyer under 2. Verdenskrig, og Xala (roman 1973, film 1974) tager en prætentiøs, korrupt og europæiseret bureaukrat under behandling. Filmen Ceddo (1977) om religiøse konflikter og fanatisme i et anonymiseret afrikansk land blev forbudt i Senegal.
Hovedpersonen i romanen Le Dernier de l'Empire, 1981, om et politisk kup i et vestafrikansk land er et fiktionaliseret portræt af Senegals første præsident, Léopold Sédar Senghor (1906-2001), som lige var trådt tilbage, før romanen udkom.