Vejr og klima i Danmark
Vejret og klimaet i Danmark påvirkes dels af landets geografiske beliggenhed med de hyppige passager af lavtryk og fronter, dels af forholdene i landskabet samt døgnets og årstidernes variation.
Selv om vejr og klima er udtryk for de samme elementer, altså temperatur, nedbør og solskinstimer, er der forskel på de to begreber. Vejr er øjebliksobservationer, mens klima populært sagt er det gennemsnitlige vejr. Så for at kunne sige noget fornuftigt om klimaet er man nødt til at kende vejret gennem lang tid. Inden for klimatologien opererer man typisk med vejrmålinger over 30 år. Har vi målinger af fx temperaturen på et givet sted gennem 30 år, er det ret let at finde gennemsnittet og dermed den »klimatemperatur «, det pågældende sted har. 30 år er en så tilpas lang periode, at atypiske udsving med fx en meget høj temperatur i et enkelt år ikke kommer til udtryk i »klimatemperaturen«.
Man kan sige, at ekstremerne jævnes ud, når man anvender vejrdata fra en lang årrække, hvorved man får et mere retvisende billede af det generelle klima.
Danmarks geografiske placering er afgørende for vejret, idet de lufttyper, der har mulighed for at påvirke vores vejr, er dem, som befinder sig i områderne omkring os. I vejrkorset ses den enklest mulige vejrskitse, der kan laves for Danmark. Helt grundlæggende er det sådan, at der mod nord er kulde og mod syd varme. Mod vest, hvor Atlanterhavet og Nordsøen ligger, er det fugtigt, og mod øst er det tørt, takket være det eurasiske kontinent. Uanset hvor luften kommer fra, vil den have nogle karakteristika, som er grundlaget for det vejr, der bliver skabt over Danmark. For eksempel vil luft, der kommer fra nordvest, være kold og fugtig, mens nordøstenvind bringer kold og tør luft til Danmark. Modellen med vejrkorset kan dog aldrig præcist forudsige vejret, da den ikke tager hensyn til, at de enkelte kompasretningers vejr er påvirket af årstiden og den nøjagtige vindretning, ligesom vindretninger omkring lavtryk og frontsystemer giver et andet billede.
Når vejret er ret ensartet over meget store områder, kaldes det for luftmassevejr. Vejret opleves meget ensartet gennem længere tid, som når vi med nordvestenvind om sommeren oplever køligt vejr med byger flere dage i træk, eller omvendt sydøstenvinden, som bringer varmt og tørt vejr med sig. Luften har antaget nogle ensartede karakteristika i området, hvor den kommer fra. I tilfældet med nordvestenvinden kommer luften fra polarområdet og bevæger sig over havet, hvorfra den tilføres fugtighed. Samtidig bliver overfladen langsomt varmere, således at den kolde luft opvarmes nedefra. Det skaber betingelserne for de klassiske blomkålslignende cumulusskyer, der kan give byger. På tilsvarende vis kan en oprindelig varm luftmasse blive afkølet på vej mod Danmark, hvis den bevæger sig over en koldere overflade. De forskellige luftmasser modificeres altså undervejs mod Danmark, men modificeringen er forskellig, afhængigt af årstiden, og om luftmasserne kommer til os fra kontinentet eller oceanerne. Over kontinenterne er temperaturforskellene meget store med meget varme somre og tilsvarende kolde vintre. Over oceanerne er forskellene langt mindre. Det betyder fx, at vestenvinden, som kommer fra havet, i Danmark føles lun om vinteren og kølig om sommeren, mens østenvinden bringer kulde om vinteren og varme om sommeren. Når forskellige luftmasser støder sammen, opstår der fronter. Mest udtalt ses det i vejrkorsets øst-vest-akse, hvor kold luft fra nord mødes med varm luft sydfra. Når meget forskellige lufttyper støder sammen, opstår der en skilleflade imellem dem, frontzonen eller bare fronten, og det er her, vi finder de meget udbredte sky- og nedbørsområder. Det er også på tværs af disse fronter, at vejret på dramatisk vis kan skifte. På den ene side kan det være tørt og varmt, mens det på den anden side kan være køligt med byger, fordi der er to forskellige luftmasser på hver side af fronten.
Luften har masse og udøver et tryk på jordoverfladen. Lufttrykket defineres som det tryk, som den ovenover liggende luftsøjle udøver på et givet sted. Definitionen på et højtryk er for så vidt blot et trykcenter inden for et givet område, hvor lufttrykket er højere end lufttrykket i omgivelserne. Vejret i højtryk er mere solrigt og med rolige vindforhold. De svage vindforhold i højtryksområderne medvirker til at danne tåge i vinter- og forårsmånederne. Tilsvarende defineres et lavtryk som et trykcenter, hvor trykket er lavere end i omgivelserne. Vejret i lavtryksområder er i reglen skyet med en del nedbør, der både kan stamme fra byger og fra frontsystemer, der dannes i forbindelse med de lavtryk, som bevæger sig mod Danmark fra Atlanterhavet.
I takt med at den globale temperatur stiger, påvirkes menneskenes levevilkår overalt på kloden. Påvirkningen er ikke ens alle steder, men givet er det, at de mennesker, der i forvejen er vanskeligt stillede, får det sværere. Danmark er i den henseende bedre stillet end mange andre lande, men også her står vi over for udfordringer i forbindelse med klimaforandringerne. Den største udfordring, Danmark står med, er vand: nedbør, grundvand og havvand. Disse vil hver især spille en rolle for den danske klimaudfordring i de kommende årtier.
Danmarks årlige nedbør er over de seneste 150 år steget med omkring 100 mm, og stigningen er især sket efter 1970. Det er først og fremmest en konsekvens af den globale opvarmning, idet højere temperaturer vil skabe mere fordampning fra oceanerne og jordoverfladen, mens den varmere atmosfære samtidig kan indeholde mere vanddamp, inden denne kondenserer til vanddråber. Skyer med nedbør forekommer overordnet på to måder, nemlig i lavtryksområder med tilhørende fronter samt i forbindelse med byger, der opstår, når luften pga. opvarmning ved overfladen er i stand til at stige til vejrs ved egen hjælp. Disse meteorologiske betingelser ændres der ikke på, selv om temperaturen stiger, men eftersom der er mere vanddamp i atmosfæren, bliver vandindholdet i skyerne større, og dermed øges nedbørsmængden.
Samtidig vil skyerne blive mere energirige, fordi kondensationsvarmen, der frigives, når vanddampen kondenserer til vanddråber, tilføres skyerne. Det har især betydning i bygeskyer, der på den måde bliver mere intense med risiko for kraftige skybrud, som ofte ledsages af stærk tordenaktivitet.
Nedbør, der falder på jordoverfladen, vil naturligt sive ned i jorden mod grundvandet. Hvis nedbøren falder på en hård belægning, vil den løbe mod kloaksystemet. I begge tilfælde er der plads til en vis mængde vand. Det er åbenlyst, at kloaksystemets rør kun kan modtage en begrænset mængde vand, men for jordoverfladen gælder i princippet det samme. Der er i jorden bittesmå hulrum mellem jordpartiklerne, hvor vandet kan opmagasineres under den langsomme nedsivning mod grundvandet. Men kommer der meget nedbør, bliver alle disse hulrum hurtigt fyldt op, hvorefter jorden er mættet med vand. Det regnvand, der falder efterfølgende, forbliver umiddelbart på overfladen. Her kan det sive horisontalt mod åer og drænkanaler, hvis der er plads. Alternativt bliver vandet liggende og vil så langsomt fordampe tilbage til atmosfæren. I årets kolde tid er det ofte en meget langsom proces, hvorfor vi ser vandet ligge i søer på markerne som i vinteren 2019‑20.
Men der er også en risiko i den modsatte ende af nedbørsskalaen. Klimamodellerne viser, at risikoen for udbredte hedebølger med tilhørende tørke, som vi så det i Europa i hhv. 2003 og 2018, øges markant i et varmere klima. Man ved ikke præcis hvorfor, men der er en tendens til, at vejret låser sig fast igennem længere tid i et bestemt vejrmønster. Vi så det i 2017 og vinteren 2019‑20 med rigtig meget regn, ligesom sommeren 2018 også havde den samme vejrtype i månedsvis. Det er en forandring i forhold til det traditionelt meget skiftende vejrmønster, vi har haft i Danmark og i hele Nordeuropa.
Når regnvandet siver ned i jorden, når det på et tidspunkt ned til grundvandet. På sandede jorde siver vandet hurtigere ned end på lerede jorde. Grundvandet befinder sig i princippet der, hvor jorden er mættet med vand, hvor alle hulrum er fyldt op. I perioder med meget regn stiger grundvandsstanden derfor, og der kan være risiko for, at vandet kan trænge ind i bygninger. Også lavtliggende veje kan enten blive oversvømmet eller delvis undermineret af stigende grundvand.
Det er ikke alt vandet, som når ned til grundvandet. En stor del flyder mere horisontalt ud mod vandløb, der fungerer som afvanding af ganske store områder. I perioder med meget regn er vandgennemstrømningen i vandløbene ikke stor nok til at håndtere afvandingen. Vandløbene fyldes derfor op, og vandet breder sig ud over de tilstødende arealer, hvilket også kan foregå i byområder, hvor vandet har endnu sværere ved at komme væk.
I takt med at de store iskapper på Grønland og Antarktis smelter, tilføres der store vandmængder til oceanerne. Det vil i sig selv medføre en havstigning på nogle få millimeter om året. Samtidig udvider havet sig, idet varmere vand fylder mere, og da havtemperaturen stiger, vil opvarmningen i sig selv også medvirke til en øget havstigning. Samlet set stiger verdenshavene med omkring 4 mm om året i 2020’erne, men med stigende temperaturer forventes det, at det tal vil øges i de kommende årtier, og at den samlede havstigning frem mod år 2100 vil ligge på omkring 0,5 m.
For det nordlige Jyllands vedkommende kompenseres denne havstigning delvis med den landhævning, der fortsat finder sted efter den seneste istid. Landhævningen har et omfang på 1‑2 mm om året, hvilket dermed begrænser havstigningen i det område.
Havstigningerne udgør en trussel mod alle vore kyster og kystbyer. Der vil være behov for øget beskyttelse til at modvirke såvel oversvømmelser som øget kysterosion i forbindelse med de storme, der rammer landet.
Et af de mere usikre elementer i forbindelse med klimaændringernes konsekvenser er stormfrekvensen og stormstyrken: Vil et varmere klima nødvendigvis påføre Danmark flere storme, og vil disse blive stærkere? Der findes ikke et helt entydigt svar på det spørgsmål. Grundlæggende dannes vore lavtryk i den zone, hvor den kolde polarluft støder sammen med den varmere subtropiske luft sydfra. Det er i det sammenstød, at frontsystemerne og lavtrykkene dannes. Jo større temperaturforskellen er mellem den kolde og den varme luft, jo mere energi er der til lavtrykket. Så stor temperaturforskel er en vigtig parameter i dannelsen af et stormlavtryk.
Da vi i begyndelsen af 2020’erne kan konstatere, at opvarmningen i Arktis er større end i den varmere luft mod syd, vil denne temperaturforskel generelt blive mindre, hvorfor der i det perspektiv ville være mindre sandsynlighed for dannelse af stormlavtryk.
Men der indgår også andre elementer i denne udvikling. Indholdet af vanddamp i den varme luft betyder tillig meget, for jo mere vanddamp, jo mere kondensation til skydannelse og dermed mere frigivelse af kondensationsvarme. Denne varme medvirker til et faldende lufttryk i lavtryksområdet. Derfor vil et stigende indhold af vanddamp i en varmere atmosfære medvirke til større risiko for dannelse af stormlavtryk. Også havtemperaturen, der stiger, spiller en væsentlig rolle i denne udvikling, eftersom det i høj grad er herfra, fordampningen kommer.
De ovenfor nævnte parametre trækker i hver sin retning, og spørgsmålet er derfor, hvad der vejer tungest, og det er ikke nødvendigvis det samme hver gang, et lavtryk dannes. Vi har dog set lidt større ekstremer i vindhastigheden, men ikke i et omfang, hvor man kan tale om en entydig tendens mod kraftigere storme.
Folketingsvalget i juni 2019 markerede overgangen til en ny æra i dansk klimapolitik. Efter valget vedtog et bredt flertal i Folketinget, at Danmark skal reducere drivhusgasudledningerne fra dansk territorium med 70 % i 2030 målt i forhold til udledningerne i 1990, og denne målsætning er indskrevet i den danske Klimalov fra 2020. Det uafhængige ekspertorgan Klimarådet skal ifølge loven bistå regering og Folketing med anbefalinger til klimapolitikken.
Baggrunden for Klimaloven er, at Danmark i FN-regi har tilsluttet sig Parisaftalen fra 2015, der har som mål at holde den globale opvarmning under 2 grader celsius, målt i forhold til førindustriel tid, og så tæt på 1,5 grader som muligt. Klimarådet har beregnet, at Danmark med målet på 70 % vil yde et fair bidrag til opfyldelsen af denne målsætning, hvis man lægger til grund, at alle lande i verden har ret til at belaste atmosfæren med den samme udledning pr. indbygger.
I 2018 udledte Danmark knap 55 mio. tons drivhusgas fra dansk territorium, målt i CO2-ækvivalenter, hvor andre drivhusgasser omregnes til den mængde CO2, der har samme klimapåvirkning som den udledte mængde af den pågældende gasart. I 2018 udgjorde CO2 knap 73 % af den samlede udledning, mens metan og lattergas udgjorde hhv. godt 15 % og godt 11 %, og øvrige gasser bidrog med 1 %. De 55 mio. tons inkluderer ikke udledningen af CO2 fra afbrændingen af træbaseret biomasse, da FN’s regneregler kræver, at den frigjorte CO2 skal regnes som udledning i de lande, hvor træerne fældes, og ikke i landet, hvor træet brændes af. De 55 mio. tons inkluderer heller ikke udledningerne fra danskejede skibe, fly og lastbiler i international transport.
I 2018 var udledningerne reduceret med godt 22 mio. tons i forhold til 1990. For at opfylde 70-procentsmålet skal udledningerne nedbringes fra de 55 mio. tons i 2018 til 23 mio. tons i 2030. Over en periode på 12 år frem mod 2030 skal udledningerne altså sænkes lige så meget som i de foregående 38 år. Det vil kræve omfattende drivhusgasreduktioner i alle dele af samfundet.
I el- og fjernvarmesektoren, der i 2018 stod for ca. 20 % af udledningerne, har man længe været i gang med en omstilling til biomassebrændsel samt vind- og solenergi, og der forventes en yderligere omstilling til vind og sol i de kommende år, herunder en stigende udbredelse af elkedler og eldrevne varmepumper i både den individuelle og den kollektive varmeforsyning. Et flagskib i energiforsyningen i et længere perspektiv bliver etableringen af en energiø i Nordsøen og en anden energiø ved Bornholm. På energiøerne vil man opsamle vindenergi fra omkringliggende vindmølleparker og videresende strømmen til forbrugscentre i Danmark og ikke mindst i udlandet. Det ventes dog ikke, at energiøerne kan nå at bidrage mærkbart til opfyldelsen af 70-procentsmålet i 2030.
På transportområdet, der stod for ca. 25 % af udledningerne i 2018, forventes der en gradvis omstilling fra benzin- og dieselbiler til især elbiler i personbiltransporten, i takt med at elbilerne kommer ned i pris, og nettet af ladestandere udbygges. Da biler har en gennemsnitlig levetid på omkring 15 år, er omstillingen af bilparken en tidkrævende proces. Også de tungere køretøjer som lastbiler og busser skal omstilles til at være drevet af el, biogas eller grønne, syntetiske brændsler. Transportområdet er et smertensbarn i klimapolitikken, da det er den eneste større sektor, hvor de indenlandske udledninger i dag er højere end i 1990.
Landbruget er en anden sektor med store klimapolitiske udfordringer. Udledningerne af metan og lattergas fra dyrenes fordøjelse, gødningsanvendelsen og dyrkningen af jorden udgjorde i 2018 ca. 20 % af de samlede udledninger. Det er ikke let at nedbringe udledningerne fra disse biologiske processer, men der forskes i en række virkemidler. En større vægt på vegetabilsk frem for animalsk fødevareproduktion kan bidrage til at sænke landbrugets udledninger. Derudover planlægges det at udtage arealer af kulstofrige lavbundsjorder fra landbrugsdriften, hvilket vil sænke CO2- udledningerne fra disse arealer, og man diskuterer mulighederne for at udnytte landbrugsarealer til kulstoflagring ved at tilføre biokul baseret på biomasse.
I industrien, der i 2018 stod for ca. 11 % af udledningerne, arbejdes der på at erstatte brugen af fossile brændsler i industrielle processer med el og biogas, hvor det er teknisk muligt og økonomisk overkommeligt. Overgangen til el er dog vanskelig i processer, der kræver meget høje temperaturer. Inden for dele af industrien og affaldssektoren forventes det, at man vil skulle udnytte såkaldte CCS- og CCU-teknologier til hhv. kulstoffangst og lagring og kulstoffangst og udnyttelse af den opfangede CO2. Kulstoffangsten forhindrer CO2’en i at slippe ud i atmosfæren ved afbrænding af fossile brændsler og fossilt affald.
Der arbejdes også på at indføre såkaldte Power-to-X- (PtX) teknologier, hvor man ved brug af grøn strøm fremstiller brint i en elektrolyseproces. Brinten kan enten anvendes direkte som brændsel eller kombineres med andre stoffer, så der fremkommer syntetiske brændsler, der kan erstatte fossile brændsler i de dele af den tunge transport som fx skibs- og flytrafikken, hvor overgang til el som drivmiddel ikke er en realistisk mulighed.
Opfyldelsen af 70-procentsmålet i 2030 og Klimalovens mål om et klimaneutralt Danmark senest i 2050 vil berøre alle dele af samfundet. Flere uafhængige eksperter har søgt at vurdere, hvad det vil koste samfundet at gennemføre denne omstilling. Disse skøn er forbundet med stor usikkerhed, men flere analyser er kommet frem til omkostninger i størrelsesordenen 0,5 % af Danmarks BNP. Det betyder, at vi kun skal give afkald på en beskeden del af den forventede velstandsstigning frem mod 2030 og 2050 for at gennemføre den grønne omstilling. Eksperterne peger på, at en afgift på udledning af drivhusgasser kan være med til at sikre, at omstillingen bliver så billig som muligt for samfundet, blandt andet ved at tilskynde til udvikling og anvendelse af nye grønne teknologier.
Læs mere om Danmarks natur og landskab
Læs videre om
Læs også om
Se alle artikler om klima