Heike Kamerlingh Onnes
Heike Kamerlingh Onnes var en hollandsk fysiker og kemiker. I 1913 modtog han Nobelprisen i fysik.
Som professor i Leiden fra 1882 til 1924 gjorde Kamerlingh Onnes sit laboratorium til verdens førende centrum for eksperimentelle målinger vedrørende stoffers opførsel ved ekstremt lave temperaturer. Som den første fremstillede han i 1892 flydende oxygen (-183°C) og flydende atmosfærdisk luft (-197°C), og i 1908 flydende helium (-268,9°C, kun 4,2°C over det absolutte nulpunkt).
Med sit apparatur efterprøvede Kamerlingh Onnes først van der Waals teori for gasser, specielt loven om korresponderende tilstande. Senere undersøgte han metallers ledningsevne ved lave temperaturer, og i 1911 opdagede han, at metaller bliver superledende ved temperaturer på nogle få grader Kelvin, et fænomen, der først blev forklaret i 1957.
Som stifter og første præsident for Den Nederlandske Forening for Køleteknik spillede han en betydende rolle for sit lands erhvervsliv. Endvidere indrettede han sine laboratorieværksteder som skoler for instrumentmagere og glaspustere.