krise
Krise, (af gr. krisis 'adskillelse, afgørelse, dom', af krinein 'skille, skelne, afgøre'), begreb opstået i den antikke lægekunst som betegnelse for det afgørende vendepunkt i forløbet af en akut febersygdom.
Krise blev særlig typisk beskrevet ved en bestemt type lungebetændelse (primær pneumoni). Ved denne stiger temperaturen hurtigt til ca. 40 °C og holder sig der i de følgende dage, samtidig med at patientens tilstand forværres med åndenød samt psykisk uro og uklarhed. Ved en ubehandlet sygdom indtræder sædvanligvis den syvende dag krisen, som fører til helbredelse med et såkaldt kritisk, pludseligt temperaturfald til ca. 36 °C, normalt åndedræt og en rolig søvn.
Det komplementære medicinske begreb lyse (gr. lysis 'opløsning') blev brugt om sjældnere sygdomsforløb med et såkaldt lytisk, gradvist, langsomt temperaturfald. Hvis patienten ikke formåede at danne antistoffer mod infektionen, indtrådte døden uden optræden af krise eller lyse.
Med den moderne antibiotiske behandling af febersygdomme finder de to begreber sjældent anvendelse på denne måde, og fra at betyde vendepunkt er betegnelsen krise efterhånden kommet til at dække en særlig farlig fase af et forløb.
Uden for den medicinske brug har betegnelsen i denne betydning fundet bred anvendelse; ethvert "system" kan komme i krise. Inden for en række fagområder, bl.a. psykologi, økonomi og politik, indgår krisebegrebet dog med en mere specifik betydning i de respektive fagområders terminologier.
I nutidig medicinsk terminologi bruges betegnelsen krise fx i forbindelse med addisonkrise, dvs. akut svigt af binyrebarkens funktion ved Addisons sygdom, blastkrise, dvs. optræden i blodet af mange umodne hvide blodlegemer (blastceller) ved leukæmi, myastenisk krise, dvs. livstruende forværring af myastenia gravis, seglcellekrise, dvs. smertefuld tilstand pga. tillukning af mindre blodkar ved hæmoglobinsygdommen seglcelleanæmi, samt thyreotoksisk krise, dvs. akut drastisk forhøjelse af stofskiftet ved skjoldbruskkirtelsygdommen thyreotoksikose.
I modsætning til den traditionelle betydning af ordet krise, at en situation eller et forløb har nået et afgørende vendepunkt, hvor ordet vendepunkt oftest forbindes med noget positivt, er ordet krise i dag i daglig tale negativt ladet i betydningen en farlig eller i alt fald vanskelig situation. Kriser er sjældent velkomne ... Læs mere om omstilling, forandring eller sammenbrud.
Disse kriser er karakteristiske psykiske reaktioner på pludselige, uventede eller længerevarende traumer og belastninger. Det drejer sig som oftest om ekstraordinært voldsomme psykiske eller fysiske begivenheder, fx tab af nære pårørende, alvorlig sygdom, ulykker, krig (se granatchok), overfald, voldtægt eller naturkatastrofer ... Læs mere om psykiske kriser.
Begrebet bruges hovedsagelig i to betydninger, dels om vendepunkter i konjunkturforløbet, særlig omslagene fra opgang til nedgang, fra højkonjunktur til lavkonjunktur, dels om længerevarende kritiske tilstande eller forløb (strukturkriser), der stiller krav om betydelige omstillinger i økonomien og den økonomiske politik ... Læs mere om økonomisk krise.
Inden for statskundskaben refererer krisebegrebet til ubalancer og dybtgående forandringer i et politisk system. En politisk krise karakteriseres af tre elementer ... Læs mere om politisk krise.
er en generel betegnelse for forskellige metoder til håndtering af kriser, men bruges navnlig om håndteringen af internationale kriser pga. deres særlige karakter ... Læs mere om krisestyring.
Betegnelsen omfatter den verdensomspændende forandringsproces i klodens økologiske sammenhænge, som er en følge af udviklingen især siden 2. Verdenskrig. I store dele af verden er højproduktiv teknologi indført inden for næsten alle samfundets sektorer, og dette har i radikal grad påvirket mange af klodens naturlige systemer ... Læs mere økologisk krise.