Pescennius Niger
Gaius Pescennius Niger blev udråbt til romersk kejser i 193, men blev besejret i 194 af den rivaliserende kejser, Septimius Severus.
Niger var af italiensk afstamning og født ind i en familie fra den romerske ridderstand. Han selv opnåede senatorrang, og han blev suffekt konsul under kejseren, Commodus. Niger besad forskellige offentlige embeder i 180'erne, blandt andet i Egypten og Dakien, og blev derefter statholder i Syrien, sandsynligvis i 191. Her blev han udråbet til kejser i 193 under det såkaldte ”Femkejserår” (hvor Pertinax, Didius Julianus, Septimius Severus, Pescennius Niger og Clodius Albinus alle gjorde krav på kejsermagten, om end ikke samtidig) som reaktion på Pertinax’s død, og blev anerkendt som kejser af den østlige del af Romerriget, det vil sige området fra det moderne Tyrkiet i nord til Egypten i syd.
Niger bevægede sig i 193 først fra Syrien gennem Tyrkiet til det antikke Perinthus tæt ved Bosporusstrædet, men her blev han stoppet af Septimius Severus’ general, Fabius Cilo. At Niger ikke for alvor kunne bevæge sig ind i Balken, begrænsede hans ressourcer og strategiske muligheder kraftigt. 
Septimius Severus, efter at have indgået en alliance med Clodius Albinus, marcherede mod Niger, og hans styrker besejrede først Nigers general, Aemilianus, ved Cyzicus, tæt ved Bosporusstrædet. Dette kostede Niger støtten i Egypten og flere andre områder i østen. I 194 led Niger et stort nederlag til Septimius Severus ved Issus. Cassius Dio påstår, at 20.000 af Nigers støtter blev dræbt som følge af slaget, men dette er sandsynligvis en overdrivelse.
Niger flygtede herefter formentlig til den vigtige by Antiochia, men flygtede så herfra i retning mod Partherriget hos romernes ærkefjender, måske for at søge tilflugt der. Inden han nåede partherne, blev han dog fanget og halshugget, og hans hoved blev herefter fremvist foran Byzantium, der stadig holdt stand mod Septimius Severus og tidligere havde støttet Niger.
Nigers kortvarige tid som romersk kejser, om end han aldrig regerede i Rom, var således en del af en tumultarisk periode efter Commodus’ død, hvor mange forskellige generaler prøvede at tage magten. Niger havde en vis støtte fra den almindelige befolkning i Rom, som efter sigende i samlet flok udtrykte deres støtte til ham i Circus Maximus, men formåede ikke hurtigt nok at etablere sig som magtfaktor på den anden side af Bosporus.