fræsning
Fræsning, spåntagende bearbejdningsproces til fremstilling af emner med plane og krumme overflader. Fræsning er sammen med drejning en af metalindustriens vigtigste bearbejdningsprocesser, men anvendes også inden for plast- og træindustrien. Processen foregår på en fræsemaskine (fræsebænk), hvor et roterende værktøj med flere skær fjerner overflødigt materiale i form af spåner fra et emne. Emnet er fastspændt i et opspændingsværktøj, som igen er fastmonteret på et fræseplan, der bevæger sig i fræsemaskinens længderetning. Mest almindelig i industrien er metalfræsning af bl.a. tandhjul, plane flader og emner med ind- og udvendige spor (fx notgange og T-riller). Ved metalfræsning kan der opnås god overfladekvalitet med overflade-ruheder på 1-10 μm og tolerancer på ±0,05 mm.
Fræseværktøjet, fræseren, består af en række enkeltværktøjer, der kan sammenlignes med drejeværktøjer. De mest almindelige er endeplans- og valsefræsere, men derudover findes bl.a. ende-, sav-, skive-, vinkel-, spor- (T- og V-spor), hjørne-, skivenot- og faconfræsere. Endeplansfræseren anvendes til plan- og ansatsfræsning samt til fræsning af spor med 90° vinkel og kurver; den anvendes både horisontalt og vertikalt. Valsefræseren anvendes til planfræsning i horisontalfræsemaskiner. Afhængigt af emnets bevægelsesretning i forhold til valsefræseren tales om mod- og medfræsning. Ved medfræsning har emnet samme bevægelsesretning som fræserens omdrejningsretning, hvilket medfører, at spåntagningen begynder med spånens tykkeste ende; det giver emnet en finere overflade, men bevirker samtidig en slagpåvirkning af fræsemaskinen, som derfor skal være meget stiv og stabil.
Fræsemaskinen findes i forskellige typer med universalfræsemaskinen som den mest almindelige. Andre typer er horisontalfræsemaskinen, som har fræsespindlen vandret lejret, og vertikalfræsemaskinen, hvor spindlen er lejret lodret.
Nyere fræsemaskiner er CNC-styrede (se computer numerical control) og kan udføre både dreje-, fræse- og boreoperationer i samme opspænding. CNC-maskiner har stor fleksibilitet med flerdimensionale bevægelser og giver mulighed for hurtig omstilling til nye emnegeometrier, samtidig med at de kan betjenes af operatører uden større faglig baggrund. Se også spåntagning.