Danmark set gennem en hengemt egn - Marie Bregendahl
Marie Bregendahl (1867-1940) skildrer skæbner og skikkelser i bondekulturen i en periode, hvor den økonomiske udvikling og en stærk modernisering ramte ned i landbokulturen i Danmark og truede med – eller skabte forudsætningerne for – voldsomme opbrud i dens traditionsbærende livsformer. Hendes forfatterskab former sig som en indgående skildring af de psykologiske og sociale konsekvenser, som det kunne have at leve sit liv i det gamle traditionsbundne mønster, og som opbruddet fra dette mønster kunne have for menneskene og deres fællesskaber på landet i årtierne efter 1864.
Bondedatteren Marie Bregendahl debuterede relativt sent, ikke mindst fordi hun i en årrække måtte forsørge sin mand, Jeppe Aakjær, ved at drive et pensionat i København, og dernæst efter skilsmissen fra ham i 1900 forsørge sønnen, Svend, der blev født i 1894. Hun fik offentliggjort nogle mindre fortællinger, blandt andet i tidsskrifterne Vagten (1900) og Jydsk Stævne (1902), som Aakjær udgav, men hendes debut i bogform var romanen Hendrik i Bakken (1904).
Værket Dansk litteraturs historie i fem bind udkom i årene 2006-2009. Teksten ovenfor er kapitlet Danmark set gennem en hengemt egn - Marie Bregendahl.