Britisk indvandring
Indvandring udgjorde et hovedemne i valgkampen forud for folkeafstemningen om Brexit og ses som hovedårsagen til resultatet. Gennem de seneste to årtier har indvandring fra de øvrige EU-lande til Storbritannien bidraget positivt til økonomisk vækst og imødekommet mangel på kvalificeret arbejdskraft. Men indvandring har også ført til stor befolkningsvækst i dele af landet, hvilket, sammen med indvandringsfjendske medier og politikere, som var villige til at udnytte emnet, har bidraget til at skabe sociale og politiske spændinger.
Medlemskabet af EU medførte, efter vedtagelsen af Maastrichttraktaten i 1992, fri bevægelighed for arbejdskraft til Storbritannien fra andre EU-lande til Storbritannien. Med det britiske farvel til EU er denne fri bevægelighed slut. Storbritannien er derfor i færd med at indføre et nyt system for indvandring.
Allerede før Storbritanniens formelle udtrædelsesdato den 31. januar 2020, var indvandringen fra EU begyndt at falde. Ikke kun på grund af Brexit, men også på grund af Coronapandemien og bedre økonomi i en række af de lande, som indvandringen typisk var kommet fra. Det forventes, at hovedparten af de EU-borgere, der er indvandret til Storbritannien gennem de seneste årtier, vil ønske at forblive i landet. Skilsmisseaftalen mellem EU og Storbritannien fastlægger, at EU-borgere, der er bosiddende i Storbritannien, vil bevare deres nuværende rettigheder. Nye indvandrere, både fra EU og fra resten af verden, vil fra 1. januar 2021 blive behandlet ens og skulle kvalificere sig til ophold og arbejde i henhold til et nyt pointbaseret indvandringssystem, bortset fra irere, som fortsætter med deres eksisterende rettigheder. Det nye system udgør en stramning af reglerne, idet indvandrere fremover vil skulle kunne dokumentere, at de har et job, der kræver nærmere bestemte kvalifikationer og en løn over et vist niveau. Det vil således blive betydeligt vanskeligere at få adgang til Storbritannien, hvis man er ufaglært arbejder. Personer, der ønsker at komme til Storbritannien, vil endvidere skulle betale et betydeligt gebyr og få deres kommende arbejdsgiver til at ansøge på deres vegne.
Effekterne på det britiske arbejdsmarked og den britiske økonomi af det nye system er begyndt at vise nogle negative konsekvenser i form af arbejdskraftmangel i sektorer som plejesektoren, sygehusvæsnet, byggeriet samt landbrugs- og gartnerisektoren.