Frédéric Joliot-Curie
Frédéric Joliot-Curie, 19.3.1900-14.8.1958, fransk fysiker, fra 1925 personlig assistent hos Marie Curie, hvor han blev kollega med dennes datter Irène, som han i 1926 blev gift med. Joliot-Curie konstruerede i 1931 et stærkt forbedret tågekammer, som ægteparret benyttede i deres videnskabelige samarbejde. Deres undersøgelser af den gennemtrængende stråling fra beryllium og bor, der beskydes med alfapartikler, var en afgørende forudsætning for James Chadwicks opdagelse af neutronen i 1932. I 1933-34 observerede parret som de første en radioaktiv stråling af positroner og tog det første tågekammerfoto af en pardannelsesproces. Deres radiokemiske undersøgelser gav det endelige bevis for kunstigt fremkaldt grundstofomdannelse; for dette arbejde modtog de i fællesskab nobelprisen i kemi i 1935. I 1939 viste Joliot-Curie sammen med Hans von Halban (1908-64) og Lew Kowarski (1907-79), at den nyopdagede fissionsproces kunne udnyttes i en kædereaktion, der kunne frigøre enorme energimængder.
I begyndelsen af 2. Verdenskrig sørgede Joliot-Curie for, at en mængde tungt vand fra Norge blev sendt til England. Tungt vand var afgørende for de første forsøg med kædereaktionen. Selv blev Joliot-Curie i Paris og deltog i modstandsarbejdet. I 1942 meldte han sig ind i kommunistpartiet og måtte senere gå under jorden.
Efter krigen arbejdede han i sin egenskab af formand for den franske atomenergikommission for den fredelige udnyttelse af atomenergien samtidig med, at han som præsident for Verdensorganisationen for Fredsforkæmpere søgte at hindre atomoprustningen under den kolde krig.