Om Danmarks Oldtid
Danmarks Oldtid i fire bind er skrevet af museumsinspektør ved Nationalmuseet, Jørgen Jensen. Med hans suveræne overblik skildres tiden fra 13.000 før vor tidsregning til 1050 efter vor tidsregning. En skildring af Danmarks ældste historie – fra de første rensdyrjægeres tid til Danmark i 1000-tallet trådte ind i historiens lys.
En stor del af værkets billedmateriale er stillet til rådighed af Nationalmuseet.
Danmarks Oldtid udkom første gang i 2004. Her bringes 2. udgave, der udkom i 2006. Fortællingen om Danmark oldtid går kronologisk frem. 
Første bind handler om Sydskandinaviens første indbyggere og om, hvad der skete, da indlandsisen efter den sidste istid trak sig tilbage, og landet mellem Østersøen og Vesterhavet blev beboeligt for mennesker.
Det er også fortællingen om de jægerstammer, der levede i den tætte urskov, som landet efterhånden blev dækket af og om, hvordan landets befolkning for henved 6000 år siden begyndte landbrugets svære kunst.
Side om side hermed berettes der om oldtidsmenneskenes imponerende gravbyggeri, deres store samlingsanlæg, deres kunst og deres ejendommelige forfædrekult. Fortællingen fører os frem til det tidspunkt omkring 2000 f.v.t., da metal begyndte at komme til landet, og bronzealderen stod for døren.
Andet bind handler om en af de mærkeligste epoker i Sydskandinaviens oldtidshistorie. Intet sted i Europa har man gjort så enestående fund fra bronzealderen som i Danmark. I de tusinder af gravhøje, som endnu i dag kan ses i det danske landskab, begravede bronzealderfolket deres døde i egekister. Ved et forunderligt naturens lune er nogle af disse mere end tre tusind år gamle mennesker bevaret helt til vor tid. Egtvedpigen, Skrydstruppigen og Muldbjerghøvdingen er nogle af dem. Og de bringer os helt ind på livet af bronzealderens mennesker.
Men side om side hermed berettes også om bronzealdermenneskenes daglige liv i hele dets bredde. Et levende indblik i en fremmedartet og fascinerende verden, som først svandt bort med jernalderens begyndelse omkring 500 f.v.t.
Året 9 efter Kristus blev et af de vigtigste årstal i Europas tidlige historie. Da blev de romerske legioner standset nogle få hundrede kilometer fra Danmarks nuværende sydgrænse. Det skete i et frygteligt slag i Nordvesttyskland, hvor henved 30.000 romerske soldater og deres hjælpetropper blev udslettet af et stammeforbund af germanske krigere. Romerne måtte nu trække sig tilbage til en grænse, der løb langs Rhinen og Donau. De måtte for altid opgive at bringe de nordlige dele af det europæiske kontinent under romersk herredømme.
Det skete midt i den ældre jernalder. Som en Kinesisk Mur delte den romerske grænse nu Europa i to dele. Uden for muren levede de stammesamfund, som romerne kaldte "barbariske". Til dem hørte hele det nordeuropæiske lavlandsområde, herunder også Danmark.
Bindet Ældre jernalder handler om disse stammesamfund. Om deres landsbyer og store kvægflokke, om deres dagligdag i markerne og moserne, hvor de undertiden ofrede de mennesker, som var udstødt af samfundet. Og om de høvdinge og krigere, som undertiden tjente i de romerske hære. Derved blev de påvirket af den højtstående civilisation i syd. Det førte til store forandringer hos folkeslagene i nord. Deres militære potentiale voksede med tiden, og hen imod slutningen af den ældre jernalder var de blevet så stærke, at deres vedholdende angreb på den romerske grænse efterhånden førte til det mægtige imperiums fald.
Det 5. århundrede e.v.t. var folkevandringernes århundrede, en tid hvor hele kontinentet var i opbrud, og den vestlige halvdel af det gamle romerske imperium blev erobret af barbariske folkeslag. Samtidig hermed blev den østlige halvdel forvandlet til det byzantinske rige, som skulle komme til at bestå i over tusinde år.
Folkeslag efter folkeslag brød op og vandrede igennem det europæiske kontinent. Overalt grundlagde de nye riger, og overalt hører vi på den tid om magtfulde slægter, som vandt sig stærke herskerpositioner og opbyggede kongedømmer baseret på militær magt.
Bindet Yngre jernalder handler om disse dramatiske begivenheder, og hvad der videre skete på kontinentet og i Skandinavien. Om et jernaldersamfund, som i stigende grad blev militariseret, men som også fik stadig tættere forbindelser til de omgivende folkeslag. Den udvikling kulminerede i oldtidens sidste århundreder, hvor det kongedømme opstod, som stadig bærer navnet Danmark, og som omsider var blevet en del af den kristne, europæiske kultur.