Sæby Kirke
Sæby Kirke er en sognekirke, der ligger i den nordvestlige del af halvøen Salling. Den lille bygning ligger smukt og ensomt på et bakkehæld og er omgivet af skov- og marklandskab.
De stensatte kirkegårdsdiger følger ældre skel. Området nord for kirken præges af mark- og naturlandskab, herunder strandområder ud til Sallingsund.
Mod øst ligger den langstrakte Grynderup Sø, og længere øst herfor ligger herregården Østergård.
Kirkens bygningshistorie kendetegnes ved én primær fase i romansk tid, og kirken fremstår næsten urørt i sin kerne. Kun våbenhuset er tilføjet i nyere tid, og koret og skibet synes, med synligt kvadermurværk, ikke væsentligt ændret. Formsprog og materialeanvendelse er kendetegnene for området, men kirken adskiller sig fra Sallings øvrige kirker ved ikke at have et tårn.
Kirken udgøres af et romansk kor og skib med våbenhus mod syd fra 1951. Ved korets østgavl står der en klokkestabel med to klokker. De romanske dele er rejst i granitkvadre over skråkantet sokkel og står i blankt facademurværk med hvidkalkede detaljer. Det øverste af skibets vestgavl er opbygget i teglsten, som er overkalkede.
På skibets østgavl ses et murermestermærke (firkant). Den oprindelige norddør er tilmuret, men anes i murværket i sammenhæng med det nordvestlige vindue.
Som den eneste tilføjelse til den romanske bygning står våbenhuset. Det er opført i gule mursten, men er helt hvidkalket.
Indvendigt er væggene hvidkalkede, og skibet og koret er dækket af henholdsvis grå og grønne bjælkelofter. Korbuen står med vanger i blankt murværk og har flade, profilerede kragbånd, dvs. de nederste sten, som buen hviler på.
Stoleværket, dvs. kirkebænkene, er malet i grønne nuancer, og opgang til prædikestolen sker gennem triumfmuren.
Hele kirken har tegltag. Tagværket består af både ældre og nyere dele, i eg og fyrretræ.
Kirken undergik en hovedistandsættelse i 1951-1952 ved arkitekt Søren Vig-Nielsen. Her blev de romanske vinduer bl.a. genåbnet, og dette har hjulpet til at bevare bygningens romanske udtryk.
Kirkens inventar består af både ældre og nyere dele, dog primært fra 1500- og 1600-tallet.
Ældst i kirkerummet er den romanske døbefont, som er af vestjysk type.
To gotiske træfigurer er bevaret i kirken: En Kristusfigur, som antagelig er fra et tidligere krucifiks samt en figur, der forestiller Sankt Michael, der blæser i domsbasunen (dommedagsbasunen). Sidstnævnte er udført i egetræ og har krøllet hår, kjortel og kappe. Hans vinger er foldet ud, og han holder basunen med begge hænder. En del af den venstre vinge, det yderste af basunen og det meste af fødderne mangler. Figuren er hulet på bagsiden og har formentlig tilhørt en tidligere altertavle i kirken.
Kirkens ene klokke, der hænger i den tømrede klokkestabel, er fra 1400-tallet. På klokken er der ulæselige tegn.
Prædikestolen er dateret til 1593, men er udført i sengotisk stil med foldeværksfyldninger på kurvens sider. I hvert fag er der forneden et smalt felt med indskrift.
Altertavle og alterbordspanel er begge fra 1600-tallet. Tavlen er et renæssancearbejde fra omkring 1600 med fire søjler, vinger og topstykke. Malerierne er nyere (Kristus modtager en synder og Kristus med kalk), udført af Ingolf Røjbæk. De blev indsat i tavlen i midten af 1900-tallet. Alterbordspanelet er fra 1656 og har arkadefelter, dvs. rundbuede felter, med oprindelige malerier (Kristus og Peter).
Et ældre altermaleri, "Nadveren", er ophængt i kirken.