Adolf Stender-Petersen
Adolf Stender-Petersen var en betydende og internationalt anerkendt dansk slavist. Han var både filolog og litteraturhistoriker og professor ved Aarhus Universitet fra 1941 til 1963. Han er navnlig kendt for standardværket Den russiske litteraturs historie I-III (1952).
Stender-Petersen voksede op i Sankt Petersborg og fik her sin uddannelse i klassisk og slavisk filologi. I 1915 kom han til Danmark og tog først magistergrad senere doktorgrad (1923) inden for polsk drama-/litteraturhistorie i København. Derefter havde han stillinger i Göteborg og som professor ved universitetet i Dorpat (Tartu) i Estland. I 1931 kom han til det nye universitet i Aarhus som først docent og dernæst som professor i den nyoprettede lærestol i slavisk filologi, og hvor han især kunne prioritere den litterære del af faget.
Her står klassikerpræsentationerne Russiske Silhouetter. Fra Pusjkin til Tolstoj (1932, genudgivet i 1968) og dernæst den store litteraturhistorie fra 1952 (oversat til både tysk og engelsk og genudgivet i 1970) som betydelige. Også hans afhandlinger om forholdet og forbindelserne mellem nordisk og byzantinsk stof i oldrussiske sagaer (det såkaldte Varægerspørgsmål) nød international opmærksomhed.
For Stender-Petersen var slavistik ikke kun filologi men også kultur og historie. Som metodisk rummelig og fornyende forsker og underviser arbejdede han med både genremæssige, komparative og sociologiske aspekter, og han blev tillige inspireret af tidens nye strukturelle lingvistik.
I de mere end 30 år i Aarhus bidrog Stender-Petersen engageret til at opbygge og konsolidere det nye universitet – Danmarks andet. Han virkede i perioder som dekan og som rektor og var med til at introducere både journalistkurser og dramaturgistudiet; han besad mange tillidsposter og hans eget fagfelt fik en førende position i Danmark også med internationale samarbejder og anerkendelser.
Han var en synlig og populær skikkelse også uden for murene, hvor han med ekspertise i dramahistorie gennem et par årtier anmeldte teater i Aarhus i den lokale socialdemokratiske Demokraten, og han havde en omfattende virksomhed med journalistisk og foredrag.
Desuden gjorde Stender-Petersen livslangt – oplagt ud fra sin baggrund – en stor indsats for at oplyse i Danmark om Rusland og russiske forhold, både før og efter revolutionen. Hans bog Grundlinjerne i Sovjetunionens Udenrigspolitik 1917–1941 (1946) var en tillidsfuld del af den positive danske Sovjet-opinion lige efter krigen, men den er også blevet betegnet som politisk naiv. Antagelig betegnende for hans politiske ståsted blev han under McCarthy-tiden nægtet indrejse i USA.
Stender-Petersen var medlem af det polske videnskabsakademi fra 1933, af Videnskabernes Selskab fra 1943 og af Det lærde selskab i Århus fra 1946.