George Eliot
George Eliot var en kvindelig britisk forfatter, der under mandligt pseudonym skrev romaner om provinslivet. George Eliots humor, sans for realistisk hverdagsbeskrivelse og karakterfuld dialog samt hendes moralske engagement bryder med romantikkens højstemte tone og fantastiske kærlighedshistorier. Blandt hovedværkerne tæller romanen Middlemarch.
Hendes lærdom og papirløse ægteskab var i konflikt med tidens kønsroller, men gav kunstnerisk kraft til de kvindelige hovedpersoner, hvorpå forfatterskabets værdi beror.
Marian Evans var datter af en anset godsforvalter i Warwickshire og kendte landlivet fra barnsben. Efter ti år på kostskole overtog hun ved moderens død i 1836 husførelsen. I 1841 flyttede hun med faderen til Coventry og fik kontakt med byens litterære liv. Hun oversatte værker af de religionskritiske teologer David F. Strauss og Ludwig Feuerbach.
Efter faderens død i 1849 arbejdede Marian Evans i London som redaktør på et videnskabeligt og kulturelt magasin. Hun mødte de kendte forfattere Charles Dickens, Harriet Martineau, John Stuart Mill, Herbert Spencer og kritikeren George Henry Lewes, med hvem hun i 1854 indledte et lykkeligt samliv, der varede til hans død i 1878. Hun betragtede deres forhold som et ægteskab, men det kunne ikke gøres lovformeligt, da Lewes ikke kunne blive skilt, og det isolerede hende fra familie og selskabsliv.
I 1857 udsendte Marian Evans under navnet George Eliot (George efter Lewes' fornavn) tre fortællinger, "Amos Barton" (på dansk i 1887), "Mr. Gilfil's Love Story" (på dansk i 1861) og "Janet's Repentance", senere samlet i Scenes of Clerical Life (1858). De beskriver livet i provinsens lokaliteter, præstegården, godset og landsbyen.
Romanen Adam Bede (1859, på dansk 1859-1860) foregår i de samme miljøer omkring en slagfærdig gårdmandskone og opridser desuden et etisk felt mellem en letsindig, forført barnemorderske og en kvindelig metodistprædikant. Hovedpersonen er dog titelfiguren Adam, en brav tømrer, der må gå så grueligt meget igennem for at finde lykken.
Hovedværket Middlemarch (1871-1872, på dansk i 1873) har som en af sine missioner at kortlægge magt og moral i et provinssamfund. Romanen har et vidt forgrenet persongalleri og et plot, der bl.a. tidligt i romanen lader den tankeløse Dorothea forvilde sig ind i et forfærdeligt ægteskab med den selvoptagede Casaubon. 
Virginia Woolf citeres ofte for at romanen er "one of the few English novels written for grown-up people." Sandt er det i hvert fald, at Middlemarch er en stor og usædvanlig kærlighedsroman, som også andre end Woolf regner for en af de bedste romaner skrevet på engelsk.
George Eliot placerede sig tidligt blandt tidens førende forfattere og udsendte flere romaner i samme genre. The Mill on The Floss (1860, på dansk Dorlcot Mølle, 1877, Møllen ved Floss, 1912) beskriver et tæt forhold mellem bror og søster i en traditionsbunden engelsk familie.
Silas Marner (1861, på dansk i 1863) handler om konflikten mellem pengebegær og kærlighed. Romanen tegner et inderligt portræt af sin mandlige hovedperson, Silas, som får stjålet sit guld og er ved at gå til grunde, da han i stedet finder ægte menneskeligt guld i form af en lille pige, der bogstaveligt talt vader ind i hans liv.
Felix Holt, The Radical (1866) følger titelpersonen i en fiktiv engelsk by i starten af 1830'erne, og den er vel nok Eliots mest politiske roman.
Eliots sidste roman Daniel Deronda (1876) kan i konkurrence med Middlemarch ses som Eliots største og bedst fortalte kærlighedsroman, og den har fundet mange særligt sympatiske læsere i jødiske samfund.
George Eliots produktion omfatter yderligere tre romaner, herunder den lærde historiske roman Romola (1863, på dansk 1885), digtsamlinger, noveller og mere end 60 artikler. En behandling af samtlige danske oversættelser og en fremstilling af Eliot-receptionen på dansk findes i Klitgård, "George Eliot's Reception in Denmark" i Shaffer & Brown, red., The Reception of George Eliot in Europe, 2016.
Adskillige filmatiseringer af hendes værker har vundet et bredt publikum for George Eliot, men det er dybden i hendes skrivekunst, som står stærkest. Og som forfatteren Henry James har bemærket: "Den filosofiske dør på hendes scene er altid åben, og vi mærker den etiske hensigts kølige træk".