den peripatetiske skole
Den peripatetiske skole, Peripatos, Aristoteles' og hans efterfølgeres filosofi og undervisning i Lykeion.
Udtrykket, som først kendes fra hellenistisk tid, forklares normalt med, at deltagerne diskuterede, mens de spadserede i Lykeion.
En teori om, at udtrykket skulle afspejle en ny undervisningsmetode, har ingen gode holdepunkter. I nutiden bruges Peripatos først og fremmest om skolen og dens undervisning i generationerne efter Aristoteles' død i 322 f.Kr.
Skolens blomstring faldt under Aristoteles' elev Theofrast, der som leder, scholarch, skaffede skolen egne lokaler og flere privilegier fra de makedonske magthavere. De berømteste peripatetikere i denne generation var Aristoxenos, Eudemos fra Rhodos, Demetrios fra Faleron og Dikaiarchos fra Messina.
Tre scholarcher, heriblandt Straton, kendes efter Theofrast, men i løbet af 100-tallet f.Kr. synes institutionen at være sygnet hen. Med Andronikos' genudgivelse af de aristoteliske værker ca. 50 f.Kr. blev "aristotelikere" den almindelige betegnelse for tilhængerne af Aristoteles' skole.