Ejnar Thomsen
Ejnar Thomsen var en dansk litteraturforsker, -underviser og -kritiker og professor i nordisk litteratur ved Københavns Universitet i perioden 1935-1956.
Thomsen tog magisterkonferens i litteraturhistorie i 1926 og var både forinden og derefter lærer ved forskellige skoler, senest Ribe Statsseminarium i tre år indtil 1935. Sideløbende forfulgte han flere andre spor, dels ved et engagement i Folkeuniversitetet og dels ved at skrive om litteratur i dagblade, især som medarbejder ved Aarhus Stiftstidende gennem ca. 25 år.
Et forskningsspor fulgte han med bl.a. et par afhandlinger om engelske 1700-talsromaner og dernæst med bogen Dansk Litteratur efter 1870 med Sideblik til det øvrige Norden. En Hjælpe- og Arbejdsbog til højere Undervisning samt til Kreds- og Selvstudium (1935, genudgivet 1965); bag den lange titel gemte sig en stofrig og ajourført oversigtsbog, der med umiskendeligt engagement sigtede bredt, fx mod den opblomstrende studiekredsvirksomhed, men samtidig ved sin ufærdige form røbede et opbrud i tilgangen til litteraturhistorie, som var både nyttigt og tiltrængt.
I en konkurrence om professoratet i nordisk litteratur ved Københavns Universitet i 1934-1935 opnåede Thomsen ansættelse – også til overraskelse for mange i det københavnske akademiske miljø. Hele forløbet havde over lang tid med et mangfoldigt ansøgerfelt, genopslag og konkurrence haft stor offentlig bevågenhed, og det spejlede tydeligvis et opbrud og en tiltrængt fornyelse for skoleembedsfaget i dansk.
I sit universitetsvirke helligede han sig undervisningen og de studerende, og han bidrog målbevidst til at bringe faget på sporet igen i offentlig anseelse, herunder med mange vigtige administrative opgaver. Adskillige vidnesbyrd beretter om en givende og original lærer og vejleder, om usædvanlig flid og grundighed og om en dialektisk tænkende tekstfortolker og en forelæser med stor personlig tydelighed. Bl.a. Folkeuniversitetet og Statsradiofonien fik tillige gavn heraf.
Heroverfor blev Thomsens skriftlige videnskabelige produktion ikke særlig omfattende; nævnes bør Omkring Oehlenschlägers tyske Quijotiade (1950) og Sfinxen. Streger til et Holberg-portræt (1954), medens professorkonkurrence-afhandlingen fra 1935 Barokken i dansk Digtning først blev udgivet i 1971 (ved E. Sønderholm).
Foruden virksomhed med redaktion og tekstudgivelse var han bidragyder i mange sammenhænge, herunder omkring Henrik Pontoppidans og Jakob Knudsens forfatterskaber. Næppe tilfældigt var han den første danske litteraturprofessor, der bekvemmede sig til en udførlig gennemgang af Martin Andersen Nexøs forfatterskab – over 50 år efter Nexøs debut! – og her netop i en populært rettet håndbog.
Thomsen havde fremdeles en kunstnerisk side, der også spejler fagmandens æstetiske og eksistentielle tilgang til litteraturen; han udgav to velanmeldte digtsamlinger i 1920'erne og stod anonymt for en 'berygtet og obskur' (selv)satirisk institutårbog 1940'erne; i nogle år var han medlem af fx Dansk Forfatterforenings og af Søren Kierkegaard Selskabets bestyrelse.
Hans tidligt begyndte kritikervirksomhed fortsatte gennem tre årtier bredt ud i anmeldelser og kronikker i utallige dagblade og tidsskrifter (bl.a. Tilskueren), i radio, ved jubilæer, og afspejler en fordomsfri interesse i aktuelle litteraturforhold – mellem mennesker. Hans opfattelse af professorskikkelsen var utvivlsomt at være med de mange steder – landet over, herunder eksempelvis en fastholdt forbindelse til seminarieverdenen. Det generøse engagement både over for hans studerende og for verden udenfor bidrog til at slide ham op i en ret tidlig alder.