Jean Rouaud
Jean Rouaud er en fransk forfatter. Hans debutroman Les Champs d'honneur (1990, dansk Ærens mark, 1991) fik Goncourt-prisen. Den fulgtes hurtigt af andre, som med fri brug af selvbiografisk stof og følsom ironi fremstiller dramatiske og dagligdags momenter af en jævn families liv i det sydlige Bretagne.
Efter den første roman fortsatte Jean Rouaud sin romansuite med bøger om den tidligt afdøde far i Des Hommes illustres (1993, dansk Store mænd, 1994), om sig selv som ung (Le Monde à peu près (1996, dansk Verden — sådan set, 1997) og om sin mor (Pour vos cadeaux (1998, dansk Gaveboden, 1999 og Sur la scène comme au ciel (1999, dansk I livet som i døden, 2000). Tematisk og stilistisk ligger han på linje med Claude Simon i sit forsøg på at genskabe scener fra virkeligheden med tilbagegreb til 1. verdenskrig. For Jean Rouaud svarer dette til selve opfindelsen af forfatteren (L'invention de l'auteur, 2004). I en stort anlagt roman, L'Imitation du bonheur (2006) slipper han familiekrøniken og konstruerer en fabulerende handling med baggrund i Pariserkommunen 1871.
Jean Rouaud har bidraget til romanteorien i sine litterære essays La Désincarnation om Gustave Flaubert (2001) og Misère du roman (2015) med et forsvar for Marcel Prousts værk. Fra 2011-2019 er udkommet en samling selvbiografiske bøger under overskriften La vie poétique om hans eget forfatterliv. Samtidig har han publiceret en række socialt engagerede essays, bl.a. Tout paradis n'est pas perdu (2016), en kommentar til attentatet på Charlie Hebdo, og Qui terre a, guerre a (2022) om kampen om jorden frem til dens ødelæggelse i vor tid.
La langue de Jean Rouaud (udg. C. Narjoux & G. Salvan) (2015). Dijon. Éditions universitaires de Dijon.