Pius 10.
Pius 10. var pave fra 1903 til 1914. Hans reformer af kirkemusikken, kurien, kirkeretten og præsteuddannelsen fik vidtrækkende betydning. Han blev helgenkåret i 1954.
Sartos vej til pavestolen gik over embeder som kapellan, sognepræst, domherre, biskop af Mantua (1884) og kardinalpatriark af Venezia (1893). Som pave var Pius 10. først og fremmest sjælehyrde. Politisk var han mindre heldig; bl.a. ville en større smidighed fra hans side nok have ført til en mindelig løsning på konflikten mellem kirke og stat i Frankrig i 1905. I 1907 fordømte han den teologiske modernisme og indførte antimodernist-eden i 1910.