hadza
Hadza er et afrikansk sprog, der tales af lidt over 1.000 mennesker (2012) ud af en etnisk gruppe på 1200-1300 syd for Eyasi-søen i det nordlige Tanzania. Hadza er et af blot tre sprog i verden uden for det sydlige Afrika, der har click-lyde som en del af sit normale konsonantsystem, og man regnede det derfor indtil 1990'erne for at tilhøre sprogætten khoisan, hvor disse ellers så sjældne lyde er typiske. Imidlertid har det vist sig, at der så godt som ingen andre tegn på slægtskab er med khoisansprogene, og hadza anses derfor nu for et isolat.
Hadzaerne bebor et område, hvor mennesket vides at have jaget dyr i mindst 40.000 år, og den etniske gruppe karakteriseres ofte som en af verdens få tilbageværende jæger-samler-kulturer. Det er dog reelt kun mellem 30 of 40 %, der i dag lever på denne måde. Folkets traditionelle måder at kommunikere med dyr i naturen på har påkaldt sig sprogforskernes interesse. Ud over et rituelt fløjtesprog anvender hadzaerne også fløjtesignaler som kommunikation med honninggøge i en fælles søgen efter biboer, som fuglene er bedre end menneskene til at finde, men som fuglene til gengæld har brug for menneskets hjælp til at åbne.
Større pattedyr og større fugle har flere forskellige benævnelser på hadza, alt efter om der er tale om levende dyr eller jagtbytte. Døde dyr, som ikke er jagtbytte, kan benævnes på begge måder. Benævnelserne for jagtbyttet dækker ofte over flere forskellige dyr, der har adskilte navne, når de er levende.
Et særligt grammatisk træk ved sproget er, at feminumsbøjning anvendes om en gruppe mennesker, der omfatter både kvinder og mænd; således er folkets betegnelse for sig selv hadza-bee, hvor -bee er femininum flertal; den tilsvarende maskulinumsendelse er -bii.
Trods den traditionelle levevis er hadzaerne i dag påvirkede af det omgivende samfund, og de fleste hadzaer taler i dag også swahili.