Claire de Duras
Claire de Duras var gift med en af de højest rangerende hofmænd ved Ludvigs 18.s hof. Hendes eksklusive salon tiltrak bl.a. François-René de Chateaubriand, som hun havde et tæt venskab med. Hun huskes dog særlig for to psykologiske romaner, Ourika (1824) og Édouard (1825), der opnåede stor succes i samtiden.
Claire de Duras' romaner, også de uudgivne Olivier ou le Secret (udgivet posthumt i 2007) og Le Moine du Saint-Bernard (udgivet posthumt i 2023) følger den psykologiske romantradition i Frankrig med Mme de La Fayettes La Princesse de Clèves som den berømteste og Jean-Jacques Rousseaus Julie ou la Nouvelle Héloïse som den seneste. Hovedtemaerne er den umulige kærlighed, som også optræder i Chateaubriands René, og den socialt isolerede paria. Den unge senegalesiske kvinde Ourika falder i Frankrig uden for samfundsnormerne, som det fremgår af den danske oversættelses titel Ourika eller den ved en højere Dannelse ulykkelige Negerinde: en moralsk-romantisk Fortælling (1824), mens Édouard, en borgerlig advokat inden revolutionen, befinder sig "som en fremmed" i det gode selskab, hvor han er uden "ret" til at indgå ægteskab med de adelig kvinde. Den uudgivne roman om den impotente Olivier, der ikke røber sin "hemmelighed", skildrer atter en person, der ved skæbnens ugunst falder udenfor.
Claire de Duras stod midt i et splittet samfund som datter af en revolutionær far, der blev henrettet, og en antiideologisk mor, som var den, der prægede hendes egen holdning. Hendes kvindeskikkelser er tegnet med indfølelse og indgår i rækken af bemærkelsesværdige kvinder i den franske romantik (se fx Honoré de Balzac, La Femme abandonnée, og Stendhal, La Chartreuse de Parme).