Imprint Antikva
Imprint Antikva er en moderne bogskrift med stilmæssige træk fra tiden mellem barok til rokoko i 1700-tallet.
Den store udbredelse af privatpresser i årene efter 1900 havde skabt en lang række spektakulære og spinkle skrifter med grafisk appel – men med dårlige satsegenskaber til almindelige bøger og tidsskrifter. Modsat have den gamle, engelske klassiker Caslon Antikva bevaret sin popularitet hos forlæggerne i både Europa og USA – men uden gennem nystøbninger at være tilpasset tidens satsteknik.
I England havde det indflydelsesrige, grafiske tidsskrift The Imprint fået Monotype til at fremstille en særlig skrift, lanceret i 1913 under tidsskriftets navn. Bag skriftens design stod – udover forlæggeren Gerald Meynell (1877-1942) – en række af tidsskriftets medarbejdere og bidragydere; bl.a. Edward Johnston, bogtrykkeren J.H.Mason (1875-1951) og den unge Stanley Morison, som dengang var typograf på tidsskriftet. Imprint Antikva skulle være velegnet til Monotypes særlige støbeteknik og – til forskel fra forbilledet Caslon Antikva – blandt andet egne sig bedre til reproduktion i litografi og dybtryk.
Imprint Antikva viderefører den ret store x-højde, der prægede 1700-talsskrifterne. Aksen i bogstavernes runding er dog lodret, og der er stor kontrast mellem grundstreger og hårstreger i skriftens store bogstaver (majusklerne). Bogstavafstandene er født lidt smallere end fx. Caslons. Karakteristiske bogstaver er majuskel K og minuskel k med en lille hårstreg mellem "arm" og "ben", og bogstav majuskel A, som har fået afskåret sin top.
I Danmark brugtes skriften meget i 1960'erne og 1970'erne – specielt til fagtidsskrifter og bøger om arkitektur og moderne kunst. Steen Eiler Rasmussen var en af skriftens flittige brugere. I vore dage ses den sjældent.