Viggo Kampmann
Viggo Kampmann var en dansk økonom og socialdemokratisk politiker. Han var Danmarks statsminister fra 19. februar 1960 til 3. september 1962. Kampmann var medlem af Folketinget i årene 1953-1963.
Viggo Kampmann blev cand.polit. i 1934 og derefter ansat som sekretær i Statistisk Departement. Han blev i 1946 konsulent i Skattedepartementet og året efter chef for det nyoprettede Økonomiske Sekretariat.
Viggo Kampmann blev i september 1950 finansminister i Hans Hedtofts første regering. Efter denne regerings afgang i oktober samme år var han i årene 1950-1953 konstitueret direktør for Hypotekbanken. Han blev finansminister igen i regeringerne Hedtoft og H.C. Hansen fra 1953 til 1960.
Efter H.C. Hansens død i februar 1960 blev Kampmann formand for Socialdemokratiet og overtog statsministerposten; februar-marts 1960 var han tillige finansminister. Ved valget i november samme år gik Socialdemokratiet frem, og Kampmann dannede regering sammen med Det Radikale Venstre.
Af helbredsmæssige grunde måtte Kampmann træde tilbage i august 1962, hvorefter Jens Otto Krag blev statsminister. Efter sin udtræden af Folketinget året efter blev Kampmann formand for bestyrelsen for Statsanstalten for Livsforsikring. I årene 1962-1966 var han redaktør af partitidsskriftet Verdens Gang.
Som finansminister gennemførte Viggo Kampmann gunstige afskrivningsregler for erhvervslivet og medvirkede derved til den stærke højkonjunktur, der satte ind fra 1957. Den reguleredes gennem finans- og pengepolitik og førte til kraftig vækst og fuld beskæftigelse, hvilket gav grundlag for både lønstigninger og velfærdsreformer.
Foruden en række artikler og bøger om aktuelle samfundsspørgsmål skrev Viggo Kampmann erindringerne Mit forhenværende liv (1971) og portrætbogen Seks socialdemokratiske statsministre, skildret af den syvende (1973).
Viggo Kampmann var bror til Leck Fischer og far til Jens Kampmann.