La Comédie humaine
La Comédie humaine, dvs. Den menneskelige komedie, består af en række romaner af Honoré de Balzac. Den begyndte at tage form i 1833-1835 og hænger sammen i kraft af gennemgående personer, hvis historier tegner et billede af samfundslivet, sådan som Balzac så det.
Balzac gik i 1841 i forhandling med et udgiverkonsortium ledet af Furne & Cie om en samlet udgivelse af de i alt 91 romaner, der var færdige eller under udarbejdelse samt flere projekterede. Udgivelsen kunne begynde i 1842 og fortsatte til 1846, hvor 16 bind romaner var udkommet. Man havde beregnet, at Balzac havde skrevet, hvad der svarede til 120 bind, men ved hjælp af nye, "fuldstændig læselige" typer kunne man klare det med de 16 bind, og det til en "uhørt billig pris", som det hed i udgivelsesprospektet. I 1846 gjorde man regnskabet op: Udgifterne havde været 120.676 francs og 15 centimes, indtægterne, inclusive de kalkulerede, 113.882 francs og 30 centimes. Projektet var altså lige ved at gå op. Det har da også lige siden været en god – og verdensomspændende – forretning at udgive Balzac.
Gennem tiderne har man bragt den såkaldte "Furne corrigé", dvs. den udgave, som Balzac fyldte med rettelser indtil sin død i 1850, og som altså udgør den af forfatteren sidst gennemsete tekst. Kun forordet, "Avant-propos", mangler blandt de mange sider.
Værket spænder ikke alene over flere århundreder: En af romanerne udspiller sig i 1308, men langt de fleste foregår i Balzacs samtid, ofte med tilbagegreb til revolutionsårene. Men det griber også om de utallige facetter af det gryende moderne samfund, som fascinerede Balzac. Efter først at have overvejet titlen "Études sociales", gennemførte han med en disposition af alle teksterne og opdelte dem næsten pædagogisk i "Études de mœurs" (Studier af sæder og skikke), underopdelt i Scener fra privatlivet (heriblandt Le Père Goriot), Scener fra livet i provinsen (bl.a. Eugénie Grandet, dansk 1834, 1997), Scener fra livet i Paris (bl.a. Splendeurs et misères des courtisanes, dansk Kurtisanerne, deres glans og elendighed, 1910), Scener af det politiske liv (bl.a. Z. Marcas), Scener af det militære liv (bl.a. Les Chouans, Chouanerne, 1918) og Scener af livet på landet (bl.a. Le Médecin de campagne); endvidere "Études philosophiques", hvor han ville forklare de love og principper, han fandt vigtige (fx Louis Lambert), og til sidst den næsten tomme sektion "Études analytiques", som skulle give hans eget syn på samfundet.
Grundtanken i Balzacs vældige projekt var i følge hans "Avant-propos" at "gribe den skjulte mening i et kæmpe bygningsværk af personer, lidenskaber, begivenheder". Derfor favner La Comédie humaine næsten alle samfundsklasser – arbejderklassen, der netop var i sin vorden, nævnes dog kun kort – fra adel til bønder over gejstlige, politikere, borgerskab, embedsmænd, jurister – og forfattere. Nogle få beskrivelser af steder og af en fattigt, slidsom tilværelse er selvbiografiske.
Persongalleriet i mammutværket omfatter næsten 2.500 fiktive personer, hvortil kommer de ikke-fiktive, og den form for sammenhæng mellem romanerne, man finder, beror på Balzacs geniale idé at lade flere af sine personer dukke op i forskellige romaner. Idéen afprøvede han i La Femme de trente ans (dansk Kvinden på tredive år, 1910), og den blev gennemført i Le Père Goriot. Sammen med henvisningerne til historiske personer og begivenheder giver det læseren et indtryk af, at han rent faktisk, som han selv ønskede det, er "sekretæren" for den historiker, som selve samfundshistorien var: Han skrev blot om det, der var derude, kopierede og opfandt på en gang for at kunne få "hele det samfund" ned på papiret, som han "havde i sit hoved".
Uden nogen form for sammenhængende handling, men båret af de genkommende personer, et helhedssyn med menneskets lidenskaber og ambitioner som drivkræfter, en udstrakt research og brug af personlige kilder, eksempelvis Mme de Berny, lykkedes det således Balzac at skrive et såkaldt realistisk værk, der fik stor betydning for det, man har kaldt "romanens århundrede".