Henri Konow
Henri Konow, 7.2.1862-18.1.1939, søofficer. Henri Konow blev sekondløjtnant 1883, premierløjtnant 1884, kaptajn 1900, kommandør 1910, kontreadmiral 1920 og viceadmiral 1923. – Efter et togt til Vestindien 1883–84 med korvetten Dagmar var han 1886–89 i fransk tjeneste dels i Middelhavet og dels i østasiatiske farvande. Sine oplevelser har han skildret i den velskrevne bog I Asiens Farvande, 1893. Gennem resten af livet satte den franske uddannelse sit præg på Henri Konow ligesom han holdt forbindelsen med franske søofficerer vedlige. 1890–93 var han guvernør hos prins Carl, Norges senere konge Håkon VII, med hvem han havde et livslangt venskab. 1890 fik han Søe-lieutenant-selskabets præmie for besvarelsen af et prisspørgsmål om kystefterretning og atter 1895 præmie for en afhandling om kadetternes praktiske uddannelse. 1897 var han næstkommanderende i krydseren Hekla.
1898 udgav Henri Konow på baggrund af foredrag holdt i Søe-lieutenant-selskabet en lille bog, Nogle Synspunkter for det maritime Forsvar. Han gik heri stærkt ind for en styrkelse af torpedobådsvåbenet som han anså for velegnet til danske forhold. Bogen er bemærkelsesværdig ved at være en af de mest præcise formuleringer af den såkaldte "la jeune école"-strategi i dansk teoretisk marinelitteratur. Henri Konow var fører af skoleskibet Georg Stage 1898, chef for fiskeriinspektionen inden for Skagen 1899–1901, 1900 kgl. kommissarius ved fastsættelsen af fiskerigrænsen mellem Danmark og Tyskland i Hejls Minde, 1901–02 med krydserkorvetten Valkyrien til Vestindien, hvorunder han deltog i hjælpeekspeditionen til øen Martinique efter det store vulkanudbrud dér maj 1902. 1903–04 var han chef for torpedobådsdelingen, 1905 for kanonbåden Falster og tjenstgjorde 1906 og 1907 ved opmålingen i danske farvande. 1909–10 var han chef for skonnerten Ingolf til Vestindien, 1910–11 for søværnets kaserne, 1911–15 chef for Ingeniørelevskolen, herunder bl.a. stabschef i eskadren 1913.
1915–17 var han chef for Valkyrien i Vestindien og var herunder konstitueret som guvernør over de dansk-vestindiske øer i forbindelse med overdragelsen af disse til USA. Henri Konow udførte denne opgave med dygtighed og takt, således at både tilhængere og modstandere af øernes salg kunne være tilfredse dermed. Efter hjemkomsten var han 1917–18 eskadrechef i sikringsstyrken og 1919–20 formand for en marinekommission der sendtes til udlandet for at skaffe erfaringsmateriale fra verdenskrigen. Henri Konow der hidtil havde kunnet følge den tidligere flådechef O.J.M. Kofoed-Hansens synspunkter mente efter denne rejse, at der burde gøres op med "tyskerkursen". Henri Konow sagde derfor ja, da han under den såkaldte påskekrise 1920 blev opfordret til at indtræde i forretningsministeriet Liebe, i hvilket han sad 30.3.-5.4.1920 som udenrigs- og forsvarsminister. Det er ikke klarlagt hvem der bragte Henri Konow i forslag, men han mente selv at det var kongen og anså det derfor for en pligt at acceptere, selv om mange advarede ham med henblik på hans fortsatte karriere. I de bevægede dage havde Henri Konow ansvaret for landets indre sikkerhed, herunder militær og politi som han var fast besluttet på at anvende, hvis det var kommet til større uroligheder i København. Henri Konow forsøgte forgæves at hindre at ministeriet blev forhandlet væk. Påskekrisen styrkede hans uvilje mod socialdemokraterne og de radikale. Efter sin korte ministertid fortsatte han som tjenstgørende i søværnet og var 1920–23 chef for orlogsværftet. 1923 blev han af den siddende venstreregering gjort til flådechef, en stilling han beklædte indtil sin afsked 1927.
Henri Konow nåede ikke at udrette større ting i årene som leder af søværnet, dertil var de også for urolige. Allerede 1923 blev H. Rechnitzer mod Henri Konows vilje af venstre gjort til direktør for marineministeriet. Under den socialdemokratiske regering 1924–26, der havde afrustning som et hovedprogrampunkt, havde Henri Konow til stadighed sammenstød med forsvarsministeren Laust Rasmussen. Efter sin afsked færdiggjorde Henri Konow sine allerede under tjenesten påbegyndte erindringer (først udgivet 1966–67) i hvilke han udover at give et glimrende kulturhistorisk billede af livet i flåden giver uforbeholdne iagttagelser af begivenheder og personer som han oplevede. Henri Konow var en dygtig og begavet søofficer af den ældre aristokratiske type der satte sit kald meget højt. Han forenede i sig på en ejendommelig måde den praktiske sømand med verdensmanden. Han gjorde sig lige godt på skibets kommandobro og i de fine saloner med sin galliske kulturtilknytning. Men han manglede politisk forståelse for tidens strømninger, noget der i virkeligheden gjorde ham lidt kantet ved bestridelsen af de høje stillinger som han nåede. Henri Konow var 1914–20 formand for Søofficersforeningen og i en årrække medlem af bestyrelsen for Foreningen til søfartens fremme.
Henri Konow blev født i København (Holmens), døde sst. og er begravet i Beldringe. Forældre: skibsreder Hans Jacob Hesselberg Konow (1824–97) og Ida Marie West (1836–98). Gift 21.10.1892 i København (Holmens) med Jacobine Cathrine Margrethe (Lullu) Worsaae, født 28.9.1869 i København (Frue), død 17.6.1951 sst. (Garn.), datter af museumsdirektør, kammerherre J. J. A. Worsaae (1821–85) og Jacobine S. Grevenkop-Castenschiold (1838–1910).
R. 1895. DM. 1911. K.2 1917. K.1 1922. S.K. 1925.
Mal. af Otto Bache, 1903. Linoleumssnit af K. J. Almquist, 1940. Foto.
Admiral Henri Konows erindr., udg. Tage Kaarsted I-II, 1966–67 = Skr. udg. af Jysk Selsk, for hist. XVI-XVII. Pers.hist.t. 15.r.II, 1967 19–48 (barndomserindr.). – Th. Hauch-Fausbøll: Slægthåndbogen, 1900 496–504. Berl. tid. 30.3.1920. Nationaltid. s.d. P. Ipsen i Berl. aften 19.1.1939. H. Gad i Tidsskr. for søvæsen CX, 1939 107f. Tage Kaarsted: Påskekrisen 1920, 1968. – Papirer i Rigsark. Levnedsberetning i ordenskapitlet.