lord Rayleigh
Lord Rayleigh var en britisk fysiker, der sammen med den skotske kemiker William Ramsay i 1894 opdagede grundstoffet argon. I 1904 fik Rayleigh nobelprisen i fysik for denne opdagelse, mens Ramsay fik den samme år i kemi.
Rayleighs videnskabelige produktion, der omfatter 430 artikler og det monumentale tobindsværk Theory of Sound (1877-1878), spreder sig over hele den klassiske fysik, både teoretisk og eksperimentelt, med hovedvægt inden for optik og akustik. I 1871 udledte han formlen for spredning af lys på små kugler (Rayleigh-spredning), hvorved han som den første forklarede himlens blå farve.
I 1900 benyttede Rayleigh L. Boltzmanns ligefordelingslov på stående bølger i et hulrum og udledte på denne måde den såkaldte Rayleigh-Jeans' strålingslov (se Planck-fordeling). Hans akustiske arbejder dannede grundlag for megen senere forskning inden for blandt andet molekylær akustik, chokbølger og binaural hørelse (hørelse med to ører). Theory of Sound benyttes stadig som håndbog i akustiske forskningslaboratorier.
Lord Rayleigh var leder af Cavendish-laboratoriet i Cambridge fra 1879 til 1884 og professor ved Royal Institution i London i perioden 1887-1905. Rayleigh arvede efter sin fars død i 1873 titlen som baron Rayleigh og familiens herresæde Terling Place. Han indrettede her et privat laboratorium, hvor han arbejdede bortset fra de fem år i Cambridge; professoratet i London krævede kun hans tilstedeværelse i korte perioder hvert år.
Rayleigh var sekretær for Royal Society 1885-1896 og selskabets præsident 1905-1908. Han spillede en afgørende rolle for etableringen af National Physical Laboratory i 1900 og var formand for dets bestyrelse indtil kort før sin død.