Svaneke Kirke
Svaneke Kirke er en sognekirke, der ligger i den gamle bydels sydvestlige udkant.
Den oprindeligt ganske lille kirkegård er udvidet mod vest i 1856 og 1920. Den ældre del hegnes af en rødkalket mur af kløvede kampesten, mens de nyere dele står i blankmur med synlige kampesten. Hovedindgangen er fra nordøst, mens der er køreport mod nordvest.
Kirken er ombygget og udvidet 1881, således at der kun er bevaret dele af den ældre kirkes murværk. Der findes således sengotisk murværk i størstedelen af langhusets sydside og vestgavl, ligesom den nederste del af tårnet fra 1500-tallet er bevaret.
Kirken er en langhuskirke med apsis, hvis oprindelige, sengotiske dele stammer fra tiden omkring år 1350. At den kaldes en langhuskirke skyldes, at den har et langt kirkerum, hvor skibet og koret går i et. I 1500-tallet blev det lave, svære tårn bygget vest for skibet, og i 1881 blev kirken kraftigt ombygget og udvidet.
I dag står kirken rødkalket. Skibet har rødt tegltag, mens apsissen har blytag og tårnets spir har sortmalet spåntag.
De gotiske mure er af kløvet granit, og de står kun bevaret i skibets sydside og i skibets vestlige gavl. De gamle dørhuller er forsvundet, ligesom kirkens tidligste vindueshuller er opslugt af de senere tilkomne.
Angiveligt blev tårnet opført i 1500-tallet, hvis nederste del er opført i kløvet granit. Herover er der bindingsværk med sort opstolpet træværk, som givetvis er fra 1789. Spiret bærer en vindfløj med byens våben, som er en svane.
I 1881 blev kirken udvidet og istandsat under ledelse af arkitekt Mathias Bidstrup (1852-1929). Langhusets nordside og østlige gavl blev revet ned, og kirken blev forlænget mod øst. Her opførte man nu en halvrund apsis med et lille cirkelrundt vindue. Alt murværket fra denne periode er af teglsten. En lille tagrytter, som samtidig blev opsat over den østlige gavl, er nu omdannet til skorsten. Der blev overalt indsat store, rundbuede vinduer af støbejern.
I dag har kirken indgang i tårnets nordside, mens der er en sekundær indgang i langhusets østlige nordside. Sidstnævnte træder frem fra langhusets murværk og er fremhævet med egen frontispice med hvidt kløverbladskors.
I det indre står kirkens mure hvidmalede. Rummet bærer præg af det knækkede bjælkeloft, hvor bjælkerne er fremhævet med lys blå farve og sidefelternes skråtstillede bræddebeklædning indrammes af brede, gulmalede lister. Det erstattede kirkens oprindelige tøndehvælv i 1881.
Intet af kirkens middelalderlige inventar lader til at være bevaret. Dog lader der til at være genstande fra 1600-tallet, som f.eks. en lysekrone og en kalk.
Prædikestolen er barok fra år 1683. Den består af fire fag foruden et nyt halvt fag ved væggen. I fagene er der felter, som afsluttes foroven med en knækket rundbue og udskårne kerubhoveder. På stolens hjørner står der snoede søjler. Nederst er der en stor, løgformet underbaldakin. Den markante og farverige bemaling er nyere.
Alterbordet er af træ, og det stammer fra restaureringen i 1881, hvorfra også kirkens bænke angiveligt stammer. Bænkene har åbne rygge og er blåmalede bortset fra gavlene med dobbelt-cirkulære topstykker, som er malet i rød og gulbrun.
Altertavlen har en arkitektonisk ramme, der minder om en gavl på en kirke med hoved- og sideskibe malet i knækket hvid med forgyldte detaljer. På tre tinder står øverst forgyldte, keltiske kors. Primitive pilastre, dvs. halvsøjler, inddeler altertavlens underdel. I sidernes felter er der på sort baggrund tekstfelter, og i det store felt i midten er der et maleri af Kristus og synderinden. Maleriet er signeret Anton Dorph 1882.
Midt i langhuset hænger kirkeskibet ”Svanen” fra 1918.
Angiveligt fra første halvdel af 1900-tallet stammer dels et støbt krucifiks, som er opsat på den sydlige langmur, dels døbefonten af drejet træ. Fonten er nærmest timeglasformet og har i midten har mellem foden og kummen en kraftig indsnævring med en kraftig omløbende rundstav.
I langhusets vestlige ende er et stort orgelpulpitur, dvs. et ophøjet galleri til orglet. Det er angiveligt fra anden halvdel af 1900-tallet.
I kirken og særligt på kirkegården har Svaneke Kirke bevaret flere gravsten fra 1612 til 1716. Desuden er der en lang række gravsten fra perioden mellem 1787 og 1850.
På kirkegården står der en runesten, som kaldes Gyldenså-stenen. Den har indskriften, ”Bove lod (stenen) rejse efter sin gode fader Økil. Krist hjælpe sjælen”.