Skylla og Charybdis
Skylla og Charybdis er i græsk mytologi et par frygtelige væsener, der bevogtede et smalt farvand, som Odysseus måtte passere med sine mænd. Til den ene side var Charybdis en hvirvlende malstrøm, der sugede alt ned i dybet, mens Skylla boede i en hule på den anden bred. Hun havde en stemme som en bjæffende hundehvalp, seks par fødder, seks lange halse og hoveder med tredobbelt tandsæt. Odysseus måtte ofre seks af sine mænd for at slippe gennem strædet, der senere er blevet opfattet som Messinastrædet. Ifølge Ovid var Skylla en smuk ung pige, som Kirke i jalousi forvandlede til et glammende uhyre.
Om et nødvendigt valg mellem to onder brugtes motivet første gang af Gautier fra Châtillon i hans latinske epos Alexandreïs (ca. 1180): "Incedit in Scyllam, qui vult vitare Charybdin" ('den falder i hænderne på Skylla, som vil undgå Charybdis').