Om Dansk litteraturs historie
Dansk litteraturs historie udkom i perioden 2006-9 i fem bind med Klaus P. Mortensen og May Schack som hovedredaktører. 
Dansk litteraturs historie søger at tegne litteraturhistoriens lange stræk og finere forgreninger ved at lade sætte det enkelte værk og det enkelte forfatterskab i forbindelse ikke blot med andre samtidige værker og forfatterskaber, men også de kulturelle og samfundsmæssige forandringer, som betinger litteraturens former og temaer. Fremstillingens grundprincip er eksemplarisk: at fremlægge den konkrete tekst, som i sin egenart samtidig peger ud mod det typiske og generelle, fx som repræsentant for en genre, en stil, en livsopfattelse. Udvælgelsen af værker og forfatterskaber er så bred, at også andre end de mest fremherskende af samtidens udtryk behandles.
Værkets fem bind er organiseret kronologisk. 
Bind 1 af Dansk litteraturs historie skildrer litteraturen fra 1100 til 1800. Bindet spænder således over tre epoker: Middelalder (1100-1500), Renæssance (1500-1700) og Oplysning (1700-1800) og veksler mellem formidling af historisk baggrundsstof og behandlinger af genrer, værker og forfatterskaber.
Bindets forfattere er Vibeke A. Pedersen, Knud Michelsen, Bjarne Sandstrøm, Lars Boje Mortensen, Karen Skovgaard-Petersen, Peter Zeeberg og Jan Zimmermann.
Romantikken er den skelsættende periode mellem 1800 og 1870, hvor litteraturen bliver den kristen-borgerlige kulturs omdrejningspunkt og det vigtigste medium for både individets dannelse og udviklingen af en national identitet. Dermed får litteraturen en hidtil uset central rolle.
Bind 2 rummer en grundig præsentation af romantikkens filosofiske grundlag, og fremstillingen af periodens forfattere ses på baggrund af et stadig mindre Danmark, ramt af statsbankerot, flere krige og tab af Norge og Sønderjylland.
Bindets forfattere er Sune Auken, Knud Michelsen, Marie-Louise Svane, Isak Winkel Holm og Klaus P. Mortensen.
Bind 3 tager afsæt i det, Georg Brandes kaldte det moderne gennembrud. Årene på begge sider af århundredskiftet er de store forandringers tid, hvor det moderne samfund tager sin begyndelse med parlamentarisme, andelsbevægelse, aviser, underholdningskultur, store anlægsarbejder i form af jernbaner, havne og indvinding af den jyske hede, samt uddannelse og reformer.
Bindets forfattere er Lise Busk-Jensen, Henrik Wivel, Johannes Nørregaard Frandsen, Anne Birgitte Richard, Knud Bjarne Gjesing og Lars Handesten.
I Bind 4 veksler et kulturelt og litteraturhistorisk overblik med præsentationer af periodens store forfattere - Tom Kristensen, Karen Blixen, Tove Ditlevsen, Morten Nielsen, William Heinesen, Thorkild Bjørnvig og mange flere.
De litterære eksperimenter i begyndelsen af perioden afløstes af en stigende optagethed af sociale og politiske spørgsmål, der udmøntede sig i en social realisme om almindelige menneskers problemer. Hans Kirk og H.C. Branner skrev kollektivromaner, PH fornyede revyen, Kjeld Abell gjorde teatret moderne.
Bindets forfattere er Søren Schou, Lasse Horne Kjældgaard, Birgitte Hesselaa og Jógvan Isaksen.
I 1960'erne lukkede verden sig op, og modernismen holdt sit indtog i Danmark med Klaus Rifbjerg, Villy Sørensen og Peter Seeberg, realismen fornyede sig med Anders Bodelsen og Christain Kampmann, og tv-dramatikken udviklede sig med Leif Panduro. Ungdomsoprør, forsøg med nye livsformer, kvindebevægelse og omfattende skred i vedtagne normer afsatte sig i periodens litteratur i form af eksperimenter med stil, genre og stof. Gennem hele perioden ses en stadig pendlen mellem modernisme og realisme, eksperiment og traditionsfornyelse.
Bindets forfattere er Lars Handesten, Martin Zerlang, Erik Svendsen, Marianne Barlyng og Ib Lucas.