COVID-19
COVID-19 er en infektion forårsaget af en coronavirus, der hedder SARS-CoV-2 (en forkortelse af severe acute respiratory syndrome coronavirus-2 — på dansk alvorligt akut åndedrætssyndrom coronavirus-2). I 2020 spredtes coronavirus over hele verden og blev dermed klassificeret som en pandemi.
Coronavirus betragtes som en zoonose, det vil sige, at virus er sprunget fra et eller flere værtsdyr til mennesker. Hvilket dyr eller primære vært coronavirus kommer fra er ikke fastslået med sikkerhed.
I langt de fleste tilfælde fører SARS-CoV-2 til forkølelse eller infektion i de øvre luftveje. I begyndelsen af epidemien, omkring foråret 2020, oplevede en femtedel af smittede med symptomer, at de udviklede en lungebetændelse, og på dette tidspunkt sås det ikke så sjældent, at en patient fik en så alvorlig lungebetændelse, at der var behov for intensiv behandling og respiratorstøtte. I foråret 2020 blev dødeligheden i Danmark anslået til at ligge på ca. 1 %.
Pr. februar 2023 har epidemien i Danmark været involveret i 6800 dødsfald, med ca. 3,8 mio. bekræftede tilfælde. World Health Organization (WHO) anslår, at der globalt har været flere end 754 mio. tilfælde af coronavirus med 6,8 mio. dødsfald. Andre epidemiologiske estimater angiver over 17 mio. dødsfald globalt, hvoraf størstedelen af de døde aldrig er blevet diagnosticeret med coronavirus.
I mange tilfælde af COVID-19 har patienten ingen eller få symptomer. Ved milde former ses symptomer som forkølelse og feber. Der er også ofte muskel- og ledsmerter, ligesom træthed og hovedpine også optræder. En særlig variant af symptomer er tab af lugte- og smagssans. Mange oplever hoste, og en mindre del oplever halssmerter, kvalme og opkastning eller diarré.
En lille del af alle smittede udvikler lungebetændelse og de symptomer, som ofte er forbundet hermed, navnlig hoste og åndenød. Hos en mindre del udvikler lungebetændelsen sig over tiltagende åndenød til egentligt lungesvigt. Lungesvigtet kendes fra andre typer af lungebetændelse og kaldes også acute respiratory distress syndrome (ARDS). De alvorligste tilfælde er primært et organsvigt af lungerne. Først sent i forløbet udvikles komplikationer i form af nyresvigt og blodstørkningsforstyrrelser. De alvorligste tilfælde af lungesvigt behandles i hjerte-lunge-maskine for at sikre tilstrækkelig iltning af blodet.
Der er godkendt en række behandlinger, der ved forskellig anvendelse har vist sig at nedsætte dødeligheden hos den gruppe af smittede, der har en indlæggelseskrævende lungebetændelse med behov for supplerende ilttilskud. Der er desuden behandlinger, der kan nedsætte risiko for udvikling af alvorlig sygdom, når den anvendes tidligt i infektionen.
WHO har indtil nu godkendt 11 forskellige vacciner mod COVID-19, hvoraf 7 er godkendt af det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA) og dermed kan anvendes i Danmark. Der er flere vacciner mod COVID-19 under udvikling. Status pr. februar 2023 er, at størstedelen af danskere over 50 år er færdigvaccinerede, dvs. at 79 % af alle over 50 år og 91 % af alle over 85 år har fået min. to injektioner med en COVID-vaccine.
Alle synes at være i risiko for smitte med coronavirus, dog smittes flere mænd end kvinder, og kun få børn smittes eller udvikler lungebetændelse i forhold til resten af befolkningsgrupperne. Hos voksne øges risikoen for at udvikle lungebetændelse og lungesvigt ved:
Antallet af indlagte patienter er et udtryk for sværhedsgraden af sygdommen. I gruppen af indlagte patienter er halvdelen 60 år eller ældre. Der er en overrepræsentation af patienter, der er indlagt med coronavirus, der har diabetes, forhøjet blodtryk, kronisk hjertesygdom og overvægt, hvorimod patienter med astma synes at være underrepræsenteret i indlæggelsesstatistikken.
SARS-CoV-2 smitter ved dråbeinfektion. Smitten overføres enten direkte, fx ved hoste, eller oftere indirekte ved overførsel via hænderne til slimhinderne i mund, næse eller øjne.
Inkubationstiden, dvs. perioden fra smitte til konstatering af symptomer er 2-7 dage, og halvdelen af smittede udvikler symptomer inden for 4 dage. Efter 14 dage vil 95 % af de personer, som får symptomer, have udviklet symptomerne.
Den basale reproduktionsrate, dvs. hvor mange andre personer, som en smittet person kan smitte i gennemsnit, lå i starten på mellem 2 og 4. Reproduktionsraten kan nedbringes ved at holde afstand til andre mennesker ("social distancering"), ved at bære mundbind, ved at overholde god håndhygiejne eller ved, at der opnås flokimmunitet. Flokimmunitet kan opnås ved vaccination eller ved naturlig infektion. Omkring 50-60 % af befolkningen skal være immune, før reproduktionsraten falder til under 1, hvilket svarer til, at epidemien dør ud.
Spredning af SARS-CoV-2 forebygges ved at afbryde smittevejene og ved at vaccinere. Afstand er det mest effektive enkeltstående tiltag, da flyveafstanden for en dråbe er ca. 1 m. En sikkerhedsafstand på 1-2 m til andre mennesker er accepteret som tilstrækkelig for at nedsætte risikoen for at smitte. Dernæst er god og hyppig håndhygiejne med sæbevask eller påføring af sprit en meget effektiv metode til at afbryde smittevejene. Effekten af kirurgisk mundbind er omdiskuteret som beskyttelse af den, der bærer det. Med mundbind kan den syge dog undgå at smitte andre.
Den globale pandemi har medført udvikling af en række virusvarianter med øget smitsomhed og en øget risiko for alvorlig sygdom. I Danmark ændrede epidemien karakter i månederne frem mod april 2021, hvor der var flest smittede med en COVID-19-variant, man først havde konstateret i England: virusvariant B.1.1.7.
Fra nytåret 2021-2022 blev epidemien overtaget af omikronvarianten (B.1.1.529). Denne variant var mere smitsom, men mindre sygdomsfremkaldende end de foregående varianter. I februar 2023 hed de varianter, der smittede flest i Danmark, XBB.1.5 og BQ.1.
Det første tilfælde af COVID-19-infektion blev rapporteret fra Wuhan i Kina ved årsskiftet 2019/2020. Epidemien udviklede sig hurtigt i Wuhan og spredte sig til det øvrige Kina og flere nærliggende lande samt til USA.
Den 30. januar 2020 erklærede World Health Organization (WHO) udbruddet med SARS-CoV-2 for en potentiel folkesundhedsmæssig risiko af international betydning (engelsk: public health emergency of international concern). Epidemien toppede i Kina i februar 2020, og der blev indført strenge restriktioner for at inddæmme smitten i landet. På det tidspunkt var der udbredt smitte i Iran og siden i Italien.
Udbredelsen af COVID-19-infektion har varieret meget i Europa. Italien, Spanien, Frankrig og England har været hårdt ramt med mange dødsfald relateret til COVID-19.
Fra midten af januar 2020 fulgte man i Danmark en såkaldt inddæmningsstrategi: Man identificerede personer, der havde karakteristiske symptomer og kunne antages at have været udsat for smitte. Man så navnlig på mennesker, der kort tid forinden havde været på rejse til Kina eller havde haft kontakt til en smittet person.
Det første tilfælde af COVID-19 blev påvist i Danmark den 26. februar 2020 hos en dansk mand, som havde været på ferie i Norditalien. De første mange hundrede tilfælde af COVID-19 blev netop importeret til landet af hjemrejsende skiturister fra Italien og senere fra Østrig. I anden uge af marts 2020 blev det konstateret, at der var udbredt smitte blandt personer, som hverken havde rejst i et land med forekomst af smitte, eller havde været i kontakt med personer, der var smittet med SARS-CoV-2. Kort tid efter blev de første patienter indlagt med alvorlig COVID-19-lungebetændelse.
Onsdag den 11. marts 2020 bebudede regeringen en omfattende nedlukning af landet, hvor:
Nedlukningen af Danmark var en såkaldt afbødningsstrategi. Formålet med en afbødningsstrategi er at kontrollere epidemien og dermed mindske presset på sundhedsvæsenet og navnlig på intensivpladser og respiratorer.
Den 11. marts var ligeledes dagen, hvor den første dansker døde efter smitte med coronavirus.
Den første bølge af epidemien i Danmark toppede i begyndelsen af april 2020. På dette tidspunkt var reproduktionsraten faldet til 0,6, og landet blev åbnet gradvist efter påsken. Den gradvise åbning skete med mange restriktioner og med et stærkt fokus på social distancering og håndhygiejne. En måned efter genåbningen, i maj 2020, var reproduktionsraten steget til 0,9. Over sommeren 2020 blev der kun rapporteret om få daglige COVID-19-tilfælde.
Fra september 2020 så man igen en stigning i smitten, der fortsatte frem til december 2020, hvor epidemien toppede med over 4.000 bekræftede tilfælde dagligt. I perioden var der en konstant positiv reproduktionsrate, hvor hver smittet smittede mere end én anden. Det nødvendiggjorde en ny nedlukning.
Fra foråret 2021 var Danmark hurtig til at vaccinere en meget stor del af befolkningen og kunne i løbet af sommeren åbne en lang række aktiviteter. Der var desuden internationalt fokus på at koordinere regler for såkaldte coronapas, der skulle tillade, at man igen kunne krydse grænser.
Tredje bølge ramte i efteråret 2021, hvor den nye omikronvariant af virus medførte udbredt smitte i befolkningen. Tredje bølge lagde dog ikke i samme grad som tidligere et pres på sundhedsvæsenet. Det skyldtes den høje tilslutning til vaccinationsprogrammet, og at risikoen for alvorlig sygdom ved smitte med omikronvarianten var mindre. Det førte til, at alle nationale restriktioner kunne ophæves pr. 1. februar 2022.
Globalt har flere lande lempet eller ophævet deres tidligere regler og påbud om fx anvendelse af mundbind, regler for afstand og behov for coronapas under rejser.