Willard White
Willard White er en jamaicansk basbaryton. Efter sangstudier på Jamaican School of Music fortsatte Willard White i 1968 på The Juilliard School i New York, hvor han bl.a. deltog i Maria Callas’ masterclasses.
Willard White debuterede i 1974 på operaen i Washington som Trulove i Igor Stravinskijs opera The Rake’s Progress. Hans britiske debut fandt sted to år senere på Welsh National Opera, hvor han sang Osmin i Wolfgang Amadeus Mozarts Bortførelsen fra seraillet.
Det var imidlertid først ti år senere, han for alvor slog igennem i Glyndebourne som Porgy i George Gershwins Porgy og Bess, instrueret af Trevor Nunn; denne inviterede Willard White til at spille titelrollen i William Shakespeares Othello i Stratford-upon-Avon, hvilket han gjorde med stor succes.
Med sit store stemmeomfang og varme kraftfulde stemme har Willard White sunget talrige operaroller fra barokken over Mozart, Giuseppe Verdi og Richard Wagner til moderne opera. Blandt de roller, som han især huskes for, er – foruden Porgy – Mefistofeles (La damnation de Faust), Wotan (Nibelungens ring), Golaud (Pelléas et Mélisande), Hollænderen, Klingsor (Parsifal) og Blåskæg (Hertug Blåskægs borg).
I 2009 optrådte Willard White på Det Kongelige Teater i København i Hans Werner Henzes opera El cimmarón (1970), hvor han som operaens eneste rolleindehaver leverede en enestående præstation.
Ud over indspilninger af størstedelen af de operaer og den kirkemusik, han har medvirket i, indeholder Willard Whites diskografi to komplette indspilninger af Porgy og Bess: en fra 1977, dirigeret af Lorin Maazel, og en fra 1992, dirigeret af Simon Rattle. Førstnævnte indspilning fik en Grammy. Desuden har Willard White indspillet to cd’er med afroamerikanske spirituals, sange og ballader til minde om sangeren Paul Robeson: The Paul Robeson Legacy (2004) og My Way (2005).
I 1995 blev Willard White udnævnt til Commander of the Most Excellent Order of The British Empire, og i 2004 blev han adlet.