kinabark
Kinabark er en betegnelse for den tørrede bark af kinatræer (Cinchona spp.). Den kininholdige bark var et af historiens første virksomme lægemidler mod infektionssygdomme.
I midten af 1600-tallet blev det taget i brug i Europa som middel mod febersygdomme. Det vandt stor udbredelse og gav anledning til en omfattende og profitabel handel. I Danmark blev det anvendt første gang omkring 1660. Det nye middel vandt endelig anerkendelse i 1712 i en afhandling af italieneren Francesco Torti (1658-1741).
Som følge af rovdrift og stigende efterspørgsel samt den deraf følgende mangel på kinabark påbegyndtes dyrkning af egnede Cinchona-arter fra midten af 1800-tallet, bl.a. i Indien og på Java.
Kinabark var i mange år det eneste kendte, virksomme middel mod malaria. Virkningen skyldes indholdet af alkaloidet kinin, der første gang blev isoleret i 1820. Omkring 6-8 % af den tørrede kinabark udgøres af ca. 30 forskellige alkaloider, heriblandt kinidin, der anvendes ved hjertesygdom, cinchonidin og cinchonin. Kinin har en stærkt bitter smag og bruges i meget små doser som bittermiddel i bl.a. tonicvand. Som lægemiddel bruges det mod malaria samt til at lindre natlige lægkramper.