Vesta
Vesta, romersk gudinde for arneilden, symbolet på den romerske stats stabilitet. Vesta, der tidligt blev opfattet som identisk med grækernes Hestia, æredes sammen med Vulcanus ved lectisternier. Hendes helligdom, Aedes Vestae, lå midt på Forum Romanum og var i klassisk tid et rundtempel. Der var ingen statue af gudinden, kun en ild, der aldrig måtte slukkes, og et forrådshus, penus, hvor man bl.a. opbevarede palladion og statuetter af Roms penater, som Æneas ifølge traditionen havde med fra Troja.
Vestalinderne, Vestas præsteskab (lat. sacerdotes vestales), det eneste fuldtids præsteskab i Rom, var under tilsyn af pontifex maximus. De blev i 12-15-års-alderen udvalgt blandt de fornemste familier og skulle forblive jomfruer, indtil deres tjeneste ophørte, tidligst i 40-års-alderen og ofte først ved deres død. Vestalinden tiltaltes "moder" og var omgærdet af stor respekt; straffen for brud på kyskheden var ifølge traditionen levende begravelse eller nedstyrtning fra en klippe. Kollegiet, som blev ledet af Vestalis Maxima, boede i et hus ved siden af templet. Her har man fundet mange statuer af vestalinder, opsat af den stolte familie. Vestalindernes opgave var, foruden at passe den evige ild, nogle gange om året at male mel til rituelt brug og på statens vegne at udføre en rituel renselse af penus ved en fest i juni.