pavevalg
Pavevalg, indtil 1000-t. blev paven som biskop af Rom valgt af byens gejstlighed og befolkning og viet af nabobiskopperne. Gejstligheden fik i princippet hurtigt eneret på valget, mens folkets rolle formelt reduceredes til akklamation.
Fra 1059 havde alene kardinalbiskopperne valgret, og denne ordning blev fastslået på 3. Laterankoncil 1079 tillige med reglen om kvalificeret (2/3) flertal.

Konklavet blev foreskrevet på 2. Lyonkoncil 1274 og er dermed i hovedtræk den stadig gældende ordning. I 1352 er den første kapitulation (håndfæstning) omtalt, og fra 1406 kendes stemmesedler. Indtil 1904 kunne de katolske stormagter gennem eksklusionsret (veto) udelukke uacceptable kandidater. Siden 1389 er kun kardinaler valgt til pave, og 1523-1978 kun italienere.
Efter gældende ret træder konklavet sammen 15-20 dage efter en paves død eller abdikation. Der foretages fire hemmelige, skriftlige afstemninger hver dag, og der kræves 2/3 flertal for et gyldigt valg. Valget ledes af den pavelige camerlengo (overkammerherre) og foregår i Det Sixtinske Kapel.
Hvid røg op af kapellets skorsten fra afbrænding af stemmesedlerne forkynder en afgørelse, ellers sort røg. Tager kardinalen imod valget, vælger han sig straks et navn, og valget forkyndes fra Peterskirkens loggia (lat. habemus papam! 'vi har paven'), hvor den nye pave lyser (læser) velsignelsen urbi et orbi ('over byen og verden').