den oldenborgske slægt
Den oldenborgske slægt, dynastislægt, der tidligst forekommer i 1091 med Egilmar 1. (d. 1108), greve af Oldenburg. Slægten blev især fremtrædende, da grev Didrik den Lykkelige af Oldenburg i 1423 ægtede Hedvig (d. 1436), datter af grev Gerhard 6. af Holsten og efterkommer af Erik 5. Klipping. Fra grev Didriks yngste søn, grev Gerhard den Stridbare, udgik den grevelige oldenborgske linje; den uddøde i 1667. Grev Didriks ældre søn Christian ægtede i 1449 Dorothea af Brandenburg, enke efter kong Christoffer 3. af Bayern, og blev i 1448 som Christian 1. konge af Danmark og i 1460 hertug af Slesvig og greve, fra 1474 hertug af Holsten. Han var 1457-64 også konge af Sverige. Til hans efterkommere hører alle danske monarker frem til i dag, alle norske indtil 1814 og igen fra 1905 samt to svenske, da kong Hans og Christian 2. var svenske konger 1497-1501 og 1520-23.
Kong Frederik 2.s bror Hans d.y. blev stamfader til den hertugelige sønderborgske linje. Denne linje spaltede sig i talrige grene, af hvilke den augustenborgske uddøde i mandslinjen 1931, mens den glücksborgske kom på den danske trone i 1863 med kong Christian 9., da den hidtidige kongelinje uddøde med kong Frederik 7. Christian 9.s søn prins Vilhelm blev i 1863 som Georg 1. konge af Grækenland, og hans barnebarn prins Carl blev i 1905 som Haakon 7. konge af Norge.
Christian 3.s bror prins Adolf blev som hertug Adolf 1. stamfader til den hertugelige gottorpske linje. Heraf blev hertug Karl Peter Ulrich i 1762 som Peter 3. russisk kejser; hans efterkommere sad på den russiske trone til 1917. Et andet medlem, hertug Adolf Friedrich, blev i 1751 konge af Sverige som Adolf Fredrik. Hans linje mistede den svenske trone i 1818 og uddøde i 1877. En bror til Adolf Fredrik, hertug Friedrich August (1711-85), fik i 1773 grevskabet, fra 1777 hertugdømmet Oldenburg, som gik over til efterkommerne af en anden bror, hertug Georg Ludwig (1719-63); fra ham nedstammer den fra 1829 som storhertuger endnu levende linje.