den liturgiske bevægelse
Den liturgiske bevægelse var en teologisk og liturgisk strømning i den romerskkatolske kirke for fornyelse af gudstjenesten; den har rødder i genopdagelsen af den gregorianske koral i 1800-tallet, først i Frankrig (Prosper Guéranger) og Tyskland, hvor den omkring 1. Verdenskrig slog bredt igennem (Odo Casel). I 1947 blev den liturgiske bevægelse officielt understøttet og vejledt af pave Pius 12. i rundskrivelsen Mediator Dei. Indførelsen af nationalsprogene i liturgien efter 2. Vatikankoncil er en frugt af den liturgiske bevægelse.