Annelise Hovmand
Annelise Hovmand var en dansk filminstruktør, producer, klipper, manuskriptforfatter og biografdirektør. Hun huskes især for sin rolle i opbygningen og driften af det uafhængige filmatelier Flamingo Studio i Nærum (1949-1966) samt for sit filmpolitiske engagement som en af stifterne af Danske Filminstruktører mv.
Annelise Hovmand voksede op på Østerbro i København alene med sin mor, der uddannede sig til fysioterapeut og blev selverhvervende. Faren, der var tidligere kaptajn i Søværnet og fabrikant, var syg og fraværende i det meste af hendes barndom og døde, da hun var elleve.
Efter endt studentereksamen var hun fotomodel for fotografen Varvara Hasselbalch og blev journalistelev på Nationaltidende, hvor hun fik ansvar for konge- og filmstoffet. En reportage om indspilningen af Palladium-episodefilmen Otte Akkorder (1944) gav hende mod på filmarbejdet. Det blev derfor den vej, hun forfulgte, da hun genoptog karrieren efter et par år som hjemmegående hustru og mor.
I 1947 blev hun volontør hos Minerva Film og scriptgirl på Palladium. Året efter kom hun i mesterlære hos filminstruktøren Johan Jacobsen, som på det tidspunkt var ved at etablere sig som uafhængig producent. På en studietur til England og Frankrig fulgte hun tilblivelsen af en international co-produktion af det britiske forfatter- instruktør- og producermakkerpar Michael Powell og Emeric Pressburger. Herefter virkede hun ved Jacobsens produktionsselskab Flamingo Studio i Nærum som instruktørassistent, klipper og produktionsleder på en række spillefilm og statsstøttede kort- og dokumentarfilm.
Annelise Hovmand debuterede som instruktør med kortfilmen om børnepsykologi Hvorfor stjæler barnet? (1955), som havde manuskript af Finn Methling, og hvori Malene Schwartz fik sin første filmrolle. Sammen med Methling skrev hun sin ambitiøse, realistiske film Ingen tid til kærtegn (1957) om en pige, der tager på eventyr, uden at hendes travle forældre opdager noget. Filmen blev belønnet med en Bodil. Hun fortsatte samarbejdet med Methling på den mere folkelige komedie Krudt og klunker (1958), en roman-filmatisering om en tosset boheme-familie i klunketidens København, og besættelsesdramaet Frihedens pris (1960), som var inspireret af modstandsmanden Kim Malthe-Bruuns skæbne.
Foruden at producere Johan Jacobsens film, heriblandt En fremmed banker på (1959), skrev Annelise Hovmand manuskript til Carit Etlar-filmatiseringen Gøngehøvdingen (1961), som hun også instruerede, samt til efterfølgeren Dronningens vagtmester (1963), som blev instrueret af Jacobsen. Parrets faste arbejdsdeling var, at de skiftedes til at instruere deres egne og producere den andens film. Privat dannede de par fra 1951, og selv om samlivet ophørte i 1964, fortsatte deres professionelle samarbejde, indtil Jacobsen i 1966 måtte afhænde Flamingo-atelieret til Mogens Skot-Hansen og Laterna Film.
Flere kunstneriske og økonomiske fiaskoer, heriblandt Annelise Hovmands Sekstet (1963), et nybølgeinspireret kammerspil om biseksualitet, medførte, at bunden gik ud af økonomien på Flamingo Studio. Hendes opfinderkomedie Nu stiger den (1966), frit bygget over flypionéren Jacob Christian Ellehammers liv, blev overtaget af Rialto Film og co-produceret af Hovmand selv. Et andet fremskredent Flamingo-projekt, en filmatisering af Karen Blixens selvbiografiske Den afrikanske farm, som Hovmand og Blixens bror Thomas Dinesen havde skrevet manuskript til, og som Vanessa Redgrave var udset til at spille hovedrollen i, blev opgivet.
I 1967 fik Annelise Hovmand biografbevilling til Næstved Bio, som hun helt frem til 2008 drev som en af Sydsjællands mest succesfulde biografer. I 1975 købte og ombyggede hun bygningen sammen med sin mand arkitekten Carl-Johan Nienstædt (f. 1930) med først tre og siden fem sale, og med mulighed for teateraktiviteter i den store sal.
Hun påtog sig frem til 1991 enkelte film- og tv-opgaver. I 1971 skabte hun debat med den dramadokumentariske Et døgn med Ilse (1971) om en strippers liv. Hun var produktionsleder på Ta’ det som en mand, frue (1975), som udelukkende var lavet af kvinder. Kvindelige synsvinkler præger tv-fiktion som serien Krigsdøtre (1981), som hun instruerede et afsnit af, og mini-serien To som elsker hinanden (1988) om kunstnerægteparret Viggo og Ingeborg Stuckenberg.
Sideløbende kæmpede Annelise Hovmand instruktørenes sag i Sammenslutningen af danske filminstruktører (i dag: Danske Filminstruktører), som hun i 1956 var medstifter af, siden mangeårig formand for og til sidst æresmedlem af. I 1999 indtrådte hun ligeledes i æreskomitéen for WIFT – Women in Film and Television / Danmark, hvis formål er at synliggøre og støtte kvinders arbejde i film- og mediebranchen.