Claude Simon
Claude Simon var en fransk forfatter. Han forlader i sine romaner den traditionelle realistiske romanform. I stedet stiller Claude Simon spørgsmålet: "Hvordan var det? Hvordan kan vi vide det?" Svaret er en strøm af fragmentariske billeder gengivet på skiftende tidsplaner. Han modtog i 1985 Nobelprisen for sit revolutionerende romanværk. Hans tale i den anledning (Discours de Stockholm, 1986) er hans vigtigste teoretiske tekst.
Efter nogle litterære forsøg i 1950'erne fik Claude Simon en god modtagelse af kritikerne med Le Vent (1957) og L'Herbe (1958, dansk Græs, 1961), begge påvirket af William Faulkner. Han knyttede sig til forlæggeren Jérôme Lindon på Les Éditions de Minuit. Her mødte han Alain Robbe-Grillet, Nathalie Sarraute, Michel Butor og andre repræsentanter for den såkaldte nouveau roman, som han dog senere distancerede sig fra.Hans navn slås fast med gennembrudsværket La Route des Flandres (1960, dansk Vejen i Flandern, 1963), hvor hans oplevelser fra 2. verdenskrig fremstår i skiftende fragmenter. Le Palace (1962) følger hurtigt efter med scener fra et kort ophold i Barcelona i 1936 under Den Spanske Borgerkrig. Selv henviste han til James Joyce som en forgænger i denne stil.
Claude Simons far blev dræbt straks i begyndelsen af 1. verdenskrig, og selv var han nær ved at blive dræbt i juni 1940, da han som kavalerist var med i den sprængte franske hærs tilbagetog fra Flandern. Forfatterskabet kredser om en bestemt hændelse herfra: En tysk snigskyttes nedskydning af hans eskadrons kaptajn. Scenen er ikonisk for tematikken i hans værk, hvor ødelæggelsen er fremtrædende. Fx opererer den centrale romanL'Acacia (1989, dansk Akacietræet, 1991) med en parallelføring af sammenbruddene i 1914 og 1940 og en beskrivelse af krigens ødelagte landskab. Bogen har som motto et citat fra Rainer Maria Rilkes 8. elegi: "Vi overfyldes. Ordner. Det forfalder. / Vi ordner det igen, forfalder selv." Citatet gælder for tematikken og stilen i hele Claude Simons værk.
Claude Simon går tilbage til sine forældres historie i Histoire (1967, dansk Historie, 1969). Les Géorgiques (1981, dansk Georgica, 1983) inddrager en af forfædrene, og tematikken udvides med den store cyklus i naturen og henvisninger af Vergils Georgica. Claude Simon foretager nye formmæssige eksperimenter med det biografiske stof i La Bataille de Pharsale (1969, dansk Slaget ved Farsalos 197I) og Triptyque (1973, dansk Triptykon, 1974). Den selvbiografiske Le Jardin des Plantes des Plantes, 2000) sammensætter endelig brudstykker fra forfatterens liv og rejser og karakteriserer dem med Michel de Montaignes ord: "Der er ingen der lægger faste planer for deres liv, og vi tænker det kun igennem i småbidder." I denne bog inddrager Claude Simon også billeder hentet i Marcel Prousts værk. Forfatterskabet afsluttes med erindringerne fra hans hjemby Perpignan i Le Tramway (2001, dansk Sporvognen, 2006), som på ganske lille plads spænder fra moderens død, da han selv var barn, til hans egen alderdom. Posthumt udkom i 2009 Archipel et Nord.