håndarbejdsseminarium
Et håndarbejdsseminarium var et uddannelsessted, hvor man tidligere uddannede håndarbejdslærere. Begrebet optrådte første gang i 1969, da Undervisningsministeriet nedsatte en kommission til at udforme et forslag til en håndarbejdslæreruddannelse beregnet for efterskoler, ungdomsskoler, højskoler og for fritidsundervisningen. Betænkningen forelå i 1975, og i 1979 blev loven vedtaget. For at blive optaget på et håndarbejdsseminarium skulle man som minimum have bestået 10. klasse og desuden have erhvervserfaring. Uddannelsen varede oprindelig 2½ år, men blev i 1995 forlænget til tre år.
Uddannelsens formål var at give de studerende teoretiske og praktiske forudsætninger for at undervise unge og voksne i håndarbejde og hermed beslægtede fag. Seminarierne udbød tilsammen en bred vifte af fag inden for det tekstile område, hvortil kom andre håndværksfag som keramik, træ- og metalarbejde. Uddannelsen omfattede desuden pædagogiske fag, samfundskundskab, kunst- og kulturhistorie og fag som tegning, farvelære og materialelære. Håndarbejdslæreruddannelsen blev afsluttet med en eksamen eller en udtalelse, afhængigt af uddannelsessted.
Der fandtes otte håndarbejdsseminarier i Danmark. De lå i Skals, Kerteminde, Aalborg, Odense, Hellerup, Nykøbing Falster og Højer samt i København, der husede Haandarbejdets Fremmes Seminarium.
I 2003 blev håndarbejslæreruddannelsen ændret til en "professionsbachelor i tekstile fag og formidling". Det fik konsekvenser for håndarbejdsseminarierne. Flertallet af dem ændrede i de følgende år navne og status, nedlagdes eller kom til at indgå i nye institutioner. Seminariet i Skals og Haandarbejdets Fremmes Seminarium blev udbydere af den nye professionsbachelor og kom til at indgå i de nye centre for videregående uddannelser (CVU), som i 2008 blev omdannet til professionshøjskoler.