Oppe Sundby Kirke
Oppe Sundby Kirke er en sognekirke, der ligger østligt i Oppe Sundby, sydøstligt for Frederikssund.
Kirkegården, som er udvidet mod syd og sydøst, men ellers har bevaret sine middelalderlige grænser, er omgivet af mure og hegn af forskellige materialer, primært munkesten og kampesten. Kirkegårdens hovedindgang med køreporte af træ er beliggende mod syd. På kirkegården fandtes tidligere en kirkelade, og mod sydøst står et ligkapel, der blev moderniseret til sit nuværende udseende omkring 1950. Et materielhus med toiletter er beliggende mod nord.
Kirken består af et romansk kor og skib fra 1100-tallet. Kirken er bygget af marksten med hjørner af tilhuggede kampestenskvadre samt tre senmiddelalderlige tilbygninger, som består af et sakristi mod nord, en forlængelse af skibet mod vest og et tårn. Den yngste tilføjelse er et våbenhus mod syd.
I den romanske bygning findes flere oprindelige åbninger, som delvist er bevaret udvendigt. Der er spor efter skibets oprindelige sydvindue, mens det meste af nordvinduet stadig er synligt – om end tilmuret. Den oprindelige norddørs nedre del er bevaret, mens den oprindelige syddør stadig er i brug.
Nord for koret blev der i 1450-1500 tilføjet et sakristi af munkesten. Det er udsmykket med et godt eksempel på en gotisk blændingsgavl, dvs. en gavl udsmykket med høje murnicher, der kaldes blændinger, samt en cirkelblænding og trappeformede kamtakker øverst.
Den vestlige del af skibet er en forlængelse fra 1400-tallet, som blev opført af munkesten og kasserede kampesten fra den nedrevne vestgavl.
Vest for denne del af kirken blev kirkens tårn opført i første halvdel af 1500-tallet. Tårnet er bygget af munkesten og indvendigt udsmykket med spareblændinger, dvs. en slags murnicher, man indsatte for at spare på murstenene. Tårnrummet er forbundet med skibet gennem en spids bue, og øverst har tårnet et saddeltag med fint udsmykkede gavle i øst og vest.
Våbenhuset syd for skibet er formodentlig middelalderligt. En datering er ikke mulig, da de fleste oprindelige detaljer i murværket er forsvundet. Gavlen og østvinduet er fra omkring 1870.
Indvendigt er kirken præget af sine hvidtede hvælvede lofter fra 1350-1400.
I skibets første fag fra øst findes en lille rest af et kalkmaleri fra 1700-tallet. I 1740 malede man et gardin rundt om alteret, men dette blev siden overdækket. Ligeledes har der tidligere været rød marmorering på hvælvenes piller og buer, hvilket blev malet i 1747.
Kirkens inventar er præget af flere forskellige tidsaldre. Der er inventargenstande fra både middelalderen, 1500-tallet og 1600-tallet. Hertil flere mindre genstande, som også er fra 1800-tallet.
Blandt kirkens ældste inventar er en romansk døbefont af granit. Den har slægtskab med fontene i Ølstykke Kirke og Sigerslevvester Kirke og er enkelt udsmykket med rundstav og tovsnoning.
Alterbordet af munkesten er middelalderligt. På bagsiden af alterbordet er en lille firkantet gemmeniche.
I kirken findes også et 113 cm højt unggotisk korbuekrucifiks fra perioden 1250-1300. Dette har slægtskab med de lignende krucifikser i Ramløse Kirke og Strø Kirke. Krucifikset hænger på et kors, der i hver sin ende er afbilledet med de fire evangelistsymboler: Forneden oksen for Lukas og foroven englen med skriftbånd for Matthæus. På Kristi højre side ørnen for Johannes og på Kristi venstre side løven for Markus.
Alterbordet har desuden en forside af fyrretræ, der stammer fra anden halvdel af 1500-tallet.
Altertavlen er fra omkring år 1600 og er i renæssancestil. Den minder om tavlerne i Alsønderup Kirke og Orø Kirke. Øverst på den trekantede gavl ses Christian 4.s navnetræk og årstallet 1637, mens de tre centrale felter indeholder malerier fra 1870, som forestiller Kristus, Peter og Paulus.
Prædikestolen er fra omkring 1615 og har slægtskab med flere andre prædikestole i området, bl.a. i Lille Lyngby Kirke og Slangerup Kirker. Den er opbygget af fire fag, som er udsmykket med relieffer af evangelisterne.
Kirkens altersølv, dvs. alterkalken og den tilhørende disk, er begge fra 1830.
I våbenhuset findes en gravsten fra omkring 1325, som indtil 1899 lå i skibets gulv. Samme sted findes en anden gravsted fra 1632 samt en kisteplade fra 1756.