Nexø Kirke
Nexø Kirke er en sognekirke, der ligger i den sydlige del af Nexø nær kysten.
Kirken undergik i 1945 en hovedistandsættelse, efter at den var blevet beskadiget under det russiske luftangreb på byen i forbindelse med den tyske kapitulation.
Kirkegården er siden middelalderen udvidet flere gange. Kirkegården hegnes nu af tør mur, hvor sten er stablet af sandsten fra området. Der er flere indgange til kirkegården, men hovedindgangen er placeret ud for kirkens nordlige korsarm.
En ny kirkegård blev anlagt syd for byen i 1887, hvorefter den gamle kun undtagelsesvis er benyttet.
Kirken består af et sengotisk, rektangulært langhus og et tårn fra renæssancen. Kirken kaldes en langhuskirke, da den har et langt kirkerum, hvor skibet og koret går i et. Et våbenhus i nord blev opført i 1745, og i 1760 blev langhuset udvidet med en nordfløj. Det sydlige våbenhus er ombygget i 1777, og omkring år 1800 blev et sakristi tilføjet ved langhusets østlige gavl.
Kirken står i dag hvidkalket med røde tegltage. Dog er tårnets øverste del og spir i sort, opstolpet bindingsværk. Langhusets tag er en smule lavere over det østligste fag.
Det er vanskeligt at fastslå langhusets alder grundet manglen på daterbare detaljer, men det antages at være opført i middelalderens slutning. Langhuset er bygget af kløvede kampesten. I skibet har der oprindeligt været en dør mod syd og en mod nord, hvoraf den nordlige i dag er blændet, mens den sydlige er udvidet og stadig i brug. De oprindelige vinduer kendes ikke, men de nuværende er store, rundbuede vinduer med små sprosser fra empire-tiden indsat i midten af 1800-tallet. Langhusets gavle og langmure står uden dekorationer.
Tårnets nederste del er muret af kløvede kampesten i 1500-tallet. Det første spir skal angiveligt være rejst i 1620, men det nuværende kobbertækkede spir er fra 1910.
Nordfløjen eller den nordre korsarm er opført 1760. Bygningen er rejst af sandsten, og den har samme højde som langhuset. Fløjens mure og nordlige gavl står prunkløse ud over en sandstenstavle med Frederik 5.s kronede monogram indmuret over døren i gavlen.
Nordre våbenhus er opført i 1745 af opstolpet bindingsværk. Det har en bræddeklædt gavl med luge og en dør under.
Søndre våbenhus er fornyet i 1777. Bygningen, som er opført af sandsten, har et retkantet vindue i hver side.
Sakristiet ved langhusets østlige gavl nævnes tidligst i år 1818, men det er antagelig opført i tidsrummet 1778-1804. Bygningen, der har samme højde som langhuset og fælles tag med dette, er i 1945 udvidet mod nord med en lavere tilbygning under pulttag, dvs. en tagflade, der hælder mod en side.
I det indre står kirken hvidmalet. Rummet bærer præg af langhusets og nordfløjens trælofter med pudsede, fladbuede tøndehvælv, som hviler på en profileret gesims. Hvælvingen over nordfløjen er samtidig med bygningen, mens langhusets hvælving angiveligt er fra istandsættelsen i 1835. Tårnrummet er ganske lavt og helt åbent mod skibet.
Våbenhusets bræddeloft er delt i tre fag. To af disse er dekoreret med samtidige malerier af store medaljoner omgivet af akantusløv. I den ene ses Kristus gå foran en kvinde med et anker, og i den anden spadserer i forgrunden en fint klædt mand, mens en voluminøs engel peger på en kirke i baggrunden.
Kirkens tidligst bevarede inventar er fra renæssancen.
Prædikestolen er således i renæssancestil og angiveligt fra 1500-tallets slutning. Den består af fem fag med arkader. På hjørnerne står pilastre, dvs. halvsøjler, med bladskeder, og under arkaderne er der bladrosetter. I 1994 blev prædikestolen bemalet og arkadefelterne udfyldt med malerier af Bodil Kaalund.
Over prædikestolen hænger et krucifiks, som formentlig er fra 1600-tallet på et fladt korstræ, som siden da er udskiftet. Krucifikset er dog af en sengotisk type.
I såvel våbenhusets yderdør som døren mellem våbenhuset og kirken er der dørfløje med samtidige kasselåser, som antageligt stammer fra 1755.
Døbefonten af Nexø-sandsten er fra 1784. Den har en halvkugleformet kumme med en rundstav, dvs. et profileret bånd, langs randen, og den står på en ottekantet plint. På siden er der indhugget, ”Anno 1784”.
Kirken har åbne bænke med kvadratiske gavle med kannelurer i toppen, dvs. lodrette riller. De er angiveligt fra først halvdel af 1900-tallet, ligesom de to pulpiturer, dvs. ophøjede gallerier til kirkegængere, sangere eller orgel i langhusets vestlige ende og korsarmens nordlige ende. Det vestlige pulpitur er et orgelpulpitur, da det huser orglet. Begge pulpiturer har på brystningspanelets fyldinger malerier af Bodil Kaalund fra 1994.
Som alterprydelse tjener et nyere kors opsat direkte på langhusets østlige gavl. Alterbordet og alterskranken er fra 1985.
På kirkegården er en imponerende række af monumenter fra perioden mellem 1753 og 1851. Her skal blot nævnes to monumenter. Ved våbenhusets østlige gavl er der i 1802 rejst et monument over Eva Elisabeth Müller. Monumentet er en vaseformet sandstensstele med fordybet indskrift.
Rejst op ad nordfløjens østlige mur er et monument over Ulrica Eleon(ora) Am(alie) Marckmann fra 1821. Her ses et fremspringende, foroven afrundet felt med relief af tre egestammer over gravskriften.