Bårse Kirke
Bårse Kirke er en sognekirke, der ligger i den nordlige udkant af den lille by.
Kirkegården er siden middelalderen udvidet. Den har kun bevaret en del af hegnsmuren mod syd, hvor der også er en dørportal med tre kamtakker ved siden af hovedindgangens kørelåge. I øvrigt hegnes kirkegården af stendiger
Kirken består af et gotisk langhus, hvor der foran syddøren er rejst et senere våbenhus og tårn. At kirken kaldes et langhus skyldes, at den har et langt kirkerum, hvor skibet og koret går i et. Bygningen er opført i munkesten.
Kirken står i dag hvidkalket med røde tegltage.
Den ældste kirke er angiveligt fra perioden 1350-1400. I hver langside har der været to spidsbuede, påfaldende smalle vinduer, af hvilke det nordøstlige er helt forsvundet og kun det sydvestlige er nogenlunde bevaret om end blændet. Oprindeligt har kirken haft en dør mod syd og en mod nord, og af dem er den nordlige, spidsbuede muret til, mens den sydlige er udvidet og nu fladbuet.
Langhusets gavle og langmure dekoreres af savskifter, hvor teglstenen er lagt på skrå, så deres hjørner vender udad. Taggavlene har desuden gotiske dekorationer af blændinger, dvs. Murnicher, samt en enkel tinde på toppen af hver gavl. Udvendig er der nær ved østenden rejst sengotiske støttepiller, medens en større støttepille nær nordvesthjørnet snarest er yngre.
Våbenhuset og dets lille tårn lader ikke til at være helt samtidige, selvom aldersforskellen kun er ringe. Våbenhuset har kun bevaret sin syddørs spidsbuede murspejl. Tårnet er tværstillet, og det har spidsbuede tvilling-glamhuller med cirkelhul mellem buetoppene. Begge dets taggavle har kamtakker, men kun den sydlige har dekorationer af blændinger.
I anden halvdel af 1400-tallet har man nedrevet det oprindelige kor og erstattet det med det nuværende. Ydersidens støttepiller er også fra den sene gotiske periode.
I det indre står kirken hvidmalet. Rummet bærer præg af det murede, krydshvælvede loft. Det blev opført i xxx.
Skibets sengotiske hvælv. Korets samtidige tagværk. Samtidig med korets ombygning har man givet korbuen den nuværende, bredt spidsbuede form og fornyet triumfmurens taggavl.
Tilbygningernes hvælv og evt. Åbninger mod skibet. Bevarede tagværk.
Af middelalderligt inventar er kun bevaret den romanske døbefont. Den er dog særdeles interessant. Den har en rundbuet frise med pilastre, dvs. Halvsøjler, som deler den i syv felter. I felterne er der dels planter, dels en i 1843 opdaget indskrift, der fylder tre felter. De to øverste linjer, af hvilke den første indledes med et kors, er på latin med romanske bogstaver. Den nederste linje har runer, som betyder, ”Bonde Friser gjorde mig, Esger Rød lod mig gore”.
Prædikestolen er fra højrenæssance. Den er udført af Bertel Snedker, som opsatte den i 1604. Den har i fagene flade muslingeskal-nicher, hvori der står statuetter af evangelisterne. På hjørnerne står der kvindelige hermer, dvs. halvfigurer på halvsøjler.
Pulpituret, dvs. et ophøjet galleri til orglet, i kirkens vestende er fra 1638. Det har felter med smalle arkader med båndslyng. Heri er der opsat fragmenter fra udsmykningen på en altertavle fra omkring år 1500 ud fra stilistiske kriterier at dømme. De består af fire relieffer af siddende evangelister og seks stående apostle. Tidligere, ifølge fotografier fra 1915, var der også bevaret to siddende figurer af Kristus og Gud fader fra en himmelkroningsscene. Tilsammen har disse figurer dannet en ikonografisk usædvanlig komposition i midtskabet på altertavlen, som var flankeret af apostlene i fløjene. De er derfor meget bevaringsværdige.
Altertavlen består af et maleri fra 1862 og en samtidig arkitektonisk ramme. Maleriet viser Kristi nedtagelse af korset, og det er af Gustav Theodor Wegener (1817-1877).
Kirkens bænke er angiveligt fra perioden efter 1850. De har glatte bræddegavle og låger med udskæringer.
På korets nordlige mur hænger der en mindetavle fra 1607 over ynglingen Mads Olsen.