Narkissos
Narkissos var i græsk mytologi en smuk yngling, der forelskede sig dødeligt i sit eget spejlbillede for til sidst at blive forvandlet til en lilje (narcis).
Myten om Narkissos, hvis navn er førgræsk, foregår i Boiotien, hvor han også dyrkedes som heros. I de ældste versioner synes Narkissos at have været en ung jæger i Artemis' følge, der blev dræbt af en forsmået elsker.
I løbet af hellenismen (ca. 330-331 f.v.t.) romantiseredes historien og fik med Ovids fremstilling i Metamorphoses (3. sang) fra 1. århundrede e.v.t. den form, som har fascineret malere, forfattere og psykologer (se narcissisme) helt frem til vore dage.
Narkissos, der var søn af flodguden Kefissos og nymfen Leiriope (gr. 'liljeansigt'), havde ved fødslen fået spået et langt liv, "hvis han ej kender sig selv".
I en alder af 15 år var den smukke, hovmodige unge mand fuldstændig afvisende over for alle tilnærmelser fra nymfen Echo, der af sorg svandt hen og blev til Genklang, og fra en anden forsmået elsker, som bad den skæbnesvangre bøn: "Lad ham så elske som mig og lige så håbløst!"
Bønnen blev hørt af Nemesis, og under en jagt kom Narkissos til en kilde, hvor han for første gang så sit eget spejlbillede og forelskede sig heftigt i det.
Alt for sent forstod han sammenhængen: "Jeg elsker mig selv! Jeg vækker selv gløden, hvoraf jeg fortæres!", og hans øjne lukkedes, "mens de så beundrende på deres ejer".
Selv spejler han sig stadig i floden Styx, men dér, hvor han døde, finder man "en blomst, der med hvide kronblade kranser den gullige kalk, der er i dens midte".