42º 26,822'N ; 2º 56,669'E
Durant segles aquesta fortificació va ser motiu de constants enfrontaments entre els comtes d'Empúries i els de Rosselló, doncs Gausfred II de Rosselló va construir el castell en un alou que tenia dins el comtat de Peralada, que era del seu cosí el comte Ponç I d'Empúries.
La senyoria de Requesens va ser finalment reconeguda en una convinença signada entre els dos comtats l'any 1075, quedant en mà dels Rosselló, si bé devien fidelitat al comtat d'Empúries. Aquesta fràgil solució va provocar que els conflictes no s'aturessin i fou necessari renovar aquesta convinença en nombroses ocasions. Aquesta confrontació va augmentar en el segle XII, quan els Rocabertí van convertir-se en vescomtes de Peralada. Les disputes van anar pujant de to i Ponc II d'Empúries va decidir assaltar el castell (1148), doncs amb la incorporació del comtat de Rosselló al de Barcelona, el comtat d'Empúries va veure com les seves terres quedaven encerclades per les de la Corona. Després d'uns anys de conflicte, el rei Alfons el Cast va renunciar als seus drets sobre el castell de Requesens en favor del comte d'Empúries.
Durant la croada que va portar a terme el Sant Pare, amb l'ajuda del rei de França Felip l'Ardit, contra la Corona d'Aragó, les tropes franceses van posar setge al castell l'any 1285 sense que el poguessin prendre. No va succeir el mateix tres anys més tard, quan en un atac per sorpresa, els soldats francesos van entrar al castell i el van saquejar.
En morir Pere II d'Empúries sense descendència el comtat va passar a mans de la Corona, després que fos considerat nul el testament en que el comte cedia tots els seus bens a la seva esposa Joana de Rocabertí i per tant al seu cunyat el vescomte Jofre VI de Rocabertí. Malgrat això, aquest testament va servir per que anys més tard el vescomte Dalmau VIII de Rocabertí aconseguís d'Alfons el Magnànim alguns privilegis i bens de l'antic comtat d'Empúries, com el castell de Requesens (1418). A partir d'aquell moment i fins a finals del segle XIX, la fortificació restarà sempre en mans dels Rocabertí. Tot i això a partir del segle XVI perd el seu valor estratègic amb l'aparició de l'artilleria i serà abandonat.
A finals del segle XIX el castell ja es trobava parcialment enrunat, quedant en peus alguna torre i alguns panys de muralla. L'aleshores comte de Peralada, Tomàs de Rocabertí va decidir reconstruir-lo. La seva idea era que l'aparença exterior fos el màxim semblant a l'aspecte que hauria tingut en època medieval, però en canvi l'interior respongués als gustos propis del segle XIX amb jardins, estanys i amplies estances equipades amb mobiliari modernista.
Malauradament el comte no va viure per veure les obres finalitzades, que es va encarregar de culminar l'any 1899 la seva germana Adelaida. El castell va ser inaugurat amb una gran festa el 24 de juny de 1899.
Cinc dies més tard, moria la comtessa, també sense descendència. L'hereu dels comtes de Peralada, el mallorquí Ferran Trullols es va vendre el castell l'any 1913 als germans Pere i Joan Rosselló, que a la seva vegada el van vendre a la dona del Duc del Infantado, Isabel Falguera, l'any 1924.
Durant la Guerra Civil va ser espoliat i va desaparèixer tot el seu mobiliari. Posteriorment va ser utilitzar com a caserna per les tropes espanyoles amb l'objectiu d'evitar incursions dels maquis. En aquest període de temps es va reformar i ampliar el castell amb la construcció d'un hospital.
En aquest sector s'alça una torre circular, creiem que totalment reconstruïda, doncs en el seu interior es pot veure un cercle de menors dimensions, probablement els fonaments de l'antiga torre.
L'any 1955 el van adquirir els actuals propietaris. Malauradament, durant molts anys va estar exposat al pillatge i a les ocupacions, que juntament amb l'abandonament van provocar el seu deteriorament progressiu.
Durant el Nadal de l'any 1990, un nombrós grup de gent va ocupar el castell i va provocar un incendi, que va destruir la sala principal i les estances que fins aquell moment s'havien conservat en millors condicions. L'estiu del 2014 es va realitzar un camp de treball per tornar-li la dignitat a aquest espai, però encara queda molta feina per fer i les visites turístiques sense control que es realitzen actualment amb l'autorització dels propietaris, no fan més que seguir degradant aquest monument.
Del castell edificat en el segle XI en queden molt poques restes, situades a la part més alta de la fortificació. En el segle XIII es procedeix a construir un nou recinte exterior i la part més antiga passa a ser coneguda com a fortalesa major o de dalt.
Destaca la "torre vella" de planta quadrada. En el nivell superior encara es conserva l'antiga porta d'accés, convertida en finestra. Posteriorment es va obrir una altra porta força estreta en el nivell inferior.
Pel que es dedueix de fotografies de l'època, la reconstrucció va ser el màxim respectuosa possible amb el que s'havia conservat d'època medieval. Per exemple, les muralles del costat nord i de ponent només van necessitar petites tasques de consolidació i per tant són encara les medievals.
La resta del perímetre de muralles es va reconstruir quan va ser necessari, imitant el parament conservat. Els merlets i espitlleres van ser copiats de la muralla nord.
En aquest sector abunden les corseres i matracans, que segons algunes veus van ser portats de França.
Pel que fa a les construccions de l'interior del castell, les fotografies no ens ajuden a destriar quines es van aprofitar parcialment. Si que sabem que la torre del homenatge va ser parcialment reconstruïda, obrint en ella uns grans finestrals, per adaptar-la als nous usos.
En l'angle nord-est es va construir un temple dedicat a Sant Romà durant la restauració, si bé no es té constància de l'existència d'una capella dins del castell.
Per a la seva construcció es van utilitzar alguns elements de l'antiga parroquial de Requesens.