El món on els meus somnis : de juliol 2009
Doncs sí, tot arriba; les vacances, també!
oh, La France ... mon amour!
Publicat per Dolo a 18:48 Cap comentari:
Sí! Canvis que comporten uns altres canvis, que de cap manera jo havia previst. És la gràcia de la vida, la improvització! A mi, que tant poc m'agrada. Fa encara no dos anys vaig decidir JO, a voluntat meva, canviar de feina. Ara, m'ha caigut l'oportunitat de tornar a canviar, però no de lloc, sinó de tasca.
El gerent deixa el seu lloc i la junta me l'ha ofert, que de bon grat he acceptat. Tot aquest moviment de peces, semblant a un jocs d'escacs, comporta que "algú" haurà de fer part de la feina que jo tenia encomanada fins ara ... així que ja ens veus, en plenes envistes de les vacances, buscant un auxiliar administratiu per aquí a recepció. Bbbbbbbbbbrrrrrrrrrrrrr. En dos dies més de 150 curriculums. Ggggggggrrrrrrr. Setembre, mes de canvis. Viam si estem de sort i l'acertem.
Quan a més canvis, també m'ha influit en l'elecció d'assignatures pel proper semestre a la Uoc, perquè fins a finals d'any hi ha unes quantes mogudes atlètiques i no sé què em comportarà tot plegat. Per això he optat per agafar-ne un parell i que sigui el que Déu vulgui!
També tenia, i dic tenia, pensat tirar endavant el Certificat D de català. I començar a barallar-me amb el llatí ara que he trobat profe .... tot plegat, a saber com acabarà!
Ara m'ha vingut al cap el lema del capità enciam "Els petits canvis són poderosos!". Així sigui!
[Ostres, acabo de mirar el significat exacte de canvi, i déu ni do si n'hi ha de situacions en la que els vivim. Enllaç al DIEC]
Publicat per Dolo a 17:03 Cap comentari:
Etiquetes de comentaris: atletisme, pensaments
Dissabte tranquil. Al matí, tram de la Trona del Ral·li Osona. Dinar lleuger.
S'apropava tempesta però ens n'hem salvat. He sortit a córrer mitja horeta, al costat del golf...
Ara, al balancí, a les mans els últims capítols de "El conte número tretze", música de fons (Cafè del Mar, Dreams) [escoltar]
Llegia i aquest fragment m'ha fet pensar...
"Tothom té una història. Quan m'explicarà la seva? (..) El silenci no és un entorn natural per a les històries. Necessiten paraules. Sense, creixen grises, emmalalteixen i moren. I després et persegueixen".
Em sembla que sí, tots tenim una història i potser a voltes n'escrivim trossets, a voltres n'amaguem moments, com si en tinguessim por. Por de repetir aquells mesos, anys, instants. Por de reviure aquell fet que ens va marcar. Ganes d'esborrar el passat? Sí, a vegades, però el passat, passat és, i hem de viure amb ell també :)
Cada vegada més em faig meu allò de "Carpediem!", aprofita el dia, el moment. No tornarà a passar. I potser per això escric la meva història, bé, fragments... Un any més de la meva vida que comparteixo amb els qui m'envolten.
En aquest best seller que tinc als dits aquests dies, hi apareix sovint una punxant frase: "Digui'm la veritat", tres paraules que treuran suc d'un seguit d'assassinats, bessons, runes, dues dones atrapades pel seu misteriós i terrorífic passat ... que volen deixar per escrit abans de morir ...
Paraules ! Tothom té una història!
imatge feta amb Worldle
Publicat per Dolo a 20:24 Cap comentari: