Turisme rural per el Riu Ebre i el seu entorn
A pocs quilòmetres de la nostra població i comunicat per una excel·lent carretera que travessa la Serra de Paüls, amb el que gaudirem d'un bonic paisatge. Ens trobarem enfront del riu Ebre a la zona fronterera de la comarca de la Ribera de l'Ebre i la comarca del Baix Ebre, la seva orografia treballada pel riu durant milions d'anys ha conformat una àmplia vall interior, on es poden trobar ecosistemes de muntanya i fluvials barrejats amb fèrtils hortes de fruita vinya i oliveres. Aquests ecosistemes es conserven íntegres i salvatges gràcies sobretot als seus habitants i a les diferents administracions que s'han preocupat de mantenir-ho, els diferents bancs de sorra, illes del riu, declarats zones de protecció, així com els exuberants boscos de ribera on podem trobar una gran diversitat de flora i fauna li donen a la zona un gran valor natural i turístic, sent nostra responsabilitat, mantenir-ho i respectar-ho.
El riu és font de vida que ha permès establir-se a l'home al llarg de la història, que ho ha respectat i aprofitat com a via navegable desenvolupant una cultura i un país propi, masies, torres de vigilància, sínies de reg, camps de cultiu, castells, i viles d'herència musulmana o templera. Ermites i esglésies testimonis muts de la conversió i expulsió dels nostres avantpassats els moriscs.
I desgraciadament també ruïnes que evidencien la part més fosca de l'ésser humà reflectida en la fatídica Batalla de l´Ebre, com a culminació d'una guerra que mai hagués hagut d'ocórrer; com cap de les de la història.
En aquestes línies reflectirem unes línies descriptives, de les poblacions més interesants en el seu aspecte turístic per ser visitades.
Castell monument declarat Bé d'Interès Cultural propietat de la Generalitat de Catalunya que s'ha convertit en un dels més visitats.
Va ser una antiga fortalesa islàmica convertida pels templers en un castell convent de mitjans del segle XII.
D'arquitectura romànica cistercens està considerat un dels millors exemples de l'arquitectura religiós militar dels templers en tot occident, juntament amb el Castell de Peníscola.
D'origen andalusí va ser transformada com hem comentat pels cavallers de l'ordre del Temple, que ho van reformar creant un castell convent amb el que finalment la seva arquitectura és una barreja d'estils islàmic, bizantí i cistercens, juntament amb l'estil que predomina en la construcció pertanyent al romànic tardà i al gòtic de transició. El seu impressionant mole domina la majestuositat del riu. El Castell de Miravet és el segon castell romànic més important d'Espanya i el que compta amb més dependències cobertes a Catalunya.
Pas de la Barca de Miravet.
Últim transbordador sense motor que encara funciona en tot l'Ebre, empès només pel corrent de l'aigua i el mestratge del barquer per creuar l'ample del riu, resulta gairebé màgic, veure com la barcassa plena de cotxes i gent travessa el riu sobre la base de la perícia del barquer.
Poble antic.
A simple vista destaca la seva estampa panoràmica amb els seus típics carrers estrets i portxades i l'última drassana fluvial on es calafataben les típiques embarcacions del riu, el molí d'oli, la aljama morisca i la seva arcada mudèjar, l'antiga església renaixentista de l'ordre hospitalària i el mirador de la Sanaqueta.
Dignes de visitar són també les restes arqueològiques del primer poblat berber al peu del Castell des de l'on es dominen unes vistes increïbles sobre el meandre del Tamarigar, el frondós bosc de Ribera i les formacions dolomítiques pel riu.
Terrisseria.
Un esment a part mereix la terrisseria típica de Miravet un dels últims pobles on encara es conserven viu aquest ofici, concentrats especialment a la zona denominada "Raval dels Canterers". No es pot visitar la població sense adquirir alguna de les seves magnífiques peces de terrisseria en qualsevol dels set tallers existents en la localitat que realitzen peces clàssiques, amb l'estil típic miravetá, algun dels tallers disposen de museus particulars de gran interès.
Població típica de la ribera molt pintoresca amb un immens atractiu paisatgístic a causa d'estar envoltada de muntanyes i regada pel riu Ebre, permet gaudir de diferents paisatges en un espai reduït, el turista descobrirà la força i la bellesa de la naturalesa on l'aigua i la pedra lentament han creat una altra naturalesa.
En 1968 espeleòlegs del Grup d'Espeleologia de Gràcia (Barcelona) en una expedició que van fer a la Serra de Cardó, van trobar una sèrie de cavitats que investigades, els van portar al descobriment de la Cova Marigot i la Cova Maravelles que es van afegir a les ja conegudes, formant el que es coneix en l'actualitat com les Coves de Benifallet. Actualment les que estan obertes al públic parcialment són la Cova Maravelles i la Cova del Dos.
La Cova Maravelles.
Aquesta cova destaca per la seva quantitat i qualitat de formacions calcàries, el lent degoteig de les aigües filtrades carregades de carbohidrats en dissolució han donat lloc a aquestes fascinants formacions on la imaginació del visitant, pot descobrir imatges i figures capritxoses. La cavitat té un recorregut de 510 m amb uns 10 m de desnivell aproximadament, al marge de les estalactites i estalagmites, podem descobrir en la cova tot tipus de formacions com a columnes, bugades, macarrons, banderes i sorprenents estructures que semblen reptar a la llei de la gravetat.
La Cova del Dos.
Amb un recorregut total de 253 m i un desnivell de 12 aquesta cova disposa de dues boques que li donen nom.
Disposa d'una gran sala amb abundància de formacions carbonatades en procés de descalcificació ja que en l'aspecte geològic la cova es troba inactiva, és de destacar les grans columnes l'esquerra de la sala i les formacions excèntriques impressionants igual que les existents en la Cova Maravelles.
Benifallet és sense cap dubte un lloc per gaudir de paisatges plens de vida i colors intensos i cal aprofitar l'oportunitat per realitzar un passeig pel riu Ebre amb la clàssica embarcació “Benifallet”, que intenta ser una rèplica de les antigues que realitzaven les seves tasques en l'Ebre ,aquesta embarcació té una capacitat per 50 passatgers i realitza recorreguts de gairebé una hora riu amunt o riu avall.
El Castellot de la Roca Vermella.
Aprofitant l'opció de viatjar en embarcació pel riu podem realitzar una visita guiada a aquest poblat Íber, que es troba a uns 20 minuts pel riu de trajecte amb barca, que ens deixarà en el embarcador del poblat on podrem realitzar un passeig per observar l'estructura del mateix seguint els cartells explicatius de la distribució forma de vida i manera de treballar dels nostres avantpassats.
Aquesta població és el portal i punt aglutinador dels diferents atractius que ofereix el territori limítrof en diferents comarques, des del Parc Natural dels Ports de Tortosa-Beseit i la seva Reserva Nacional de Caça, la Via Verda configurada en l'antiga línia del ferrocarril Tortosa Alcanyís, porta del Parc Natural del Delta de l'Ebre dels espais naturals de la Serra del Cardó i dels conjunts històrics d'Horta de Sant Joan, Miravet o Arnes, així com dels espais de la Batalla de l'Ebre i porta també de les platges de roca i sorra i de turisme familiar com l´Ametlla de Mar, La Ampolla, Sant Carles de la Rápita, Les Cases d´Alcalar etc.
La ciutat de Tortosa posseeix un conjunt històric de notables dimensions en el qual podem gaudir de diferents èpoques estils arquitectònics realment atractius i nombrosos en proporció a la grandària de la població.
Castell de la Suda o de Sant Joan.
Impressionant fortalesa elevada sobre la ciutat que domina el riu Ebre i la fan un excepcional mirador. Les primeres estructures van ser aixecades pels romans però van anar posteriorment els àrabs, durant el mandat d'Abd-al-Rahman III, els qui van donar forma a la construcció que es conserva actualment. Actualment és un Parador de Turisme, havent estat a la seu de Tribunal de Justícia, i durant l'Edat Mitjana, va ser la residència del rei Jaime I que ho va triar per iniciar des d'aquí la conquesta de Morella, Peníscola, i Borriana.
Fort de Tenasses.
Fortificació del segle XVII situada al nord de la ciutat, actualment de propietat privada.
Fortificacions del Sitjar.
Construccions del segle XVII edificades, com a protecció de l'antiga ubicació de les casernes de Sant Francesc, actualment ocupats per l'Hospital Verge de la Cinta, en aquestes fortificacions es troben tres forts amb grans fossats, el baluard del Carme, connecta amb fort extern de Bonete que exhibeix en el seu exterior un gran escut heràldic, que encara avui dia no s'ha identificat a qui representa.
Fort d´Orleáns.
Fortificacions construïdes també al segle XVII situades enfront de les fortificacions del Sitjar, reben el seu nom pel duc d´Orleáns que a les ordres de Felipe V va assetjar la ciutat en 1708.
Trames de muralla.
En aquesta construcció destaca la muralla de Remolins, a la qual es pot accedir des de les parts avançades del Castell de Sant Joan, que actualment acaba a la Torre del Celio. L'altra gran muralla de la ciutat és la del Rastre construïda al segle XIV accessible des del Sitjar.
Repartides per tot el terme municipal podem veure diferents torres, construccions molt arrelades a la ciutat a causa de la seva importància com a port fluvial el que la feia sensible als atacs pirates amb la qual cosa es realitzaven aquest tipus de construccions a manera de mirador per protegir la població. La Torre del Corder i la del Prior es poden observar entrant per la ciutat pel nord, la de Campredó i la de la Font del Quinto al sud, complementada per la Torre Carrova d'Amposta i a l'est en el camí de l'Ermita de Coll de l´Alba es troba la Torre Gassía i una mica més enllà la Torre Fullola.
Catedral construïda en 1347 en honor Santa María. En 1597 el bisbe de Morella va consagrar el temple.
La seva construcció clarament gòtica ve definida pel seu absis exterior, la girola amb doble d'ambulatori el presbiteri i les tres naus de cinc trams amb les seves claus de volta.
En l'altar major es pot observar el retaule policromat del segle XV dedicat a Santa María de l'Estel, amb escenes de la verge i del nou testament entre les seves capelles es pot destacar la dedicada a la Verge de la Cinta un gran exemple d'arquitectura barroca de Catalunya i també la dedicada a la Mare de Deu del Rosér on es troba el sepulcre d'alabastre més espectacular de la catedral dedicat a Joan de Girona.
El claustre de la catedral restaurat, presenta una forma de trapezoide i acull una valuosa col·lecció epigràfica en els seus murs a més de, sis rellotges de sol, perimetralment al claustre s'articula l'antiga canònica, que conserva el refetor, l'Aula Major, el dormitori canònic i l'Aula Minor.
Sota el claustre hi ha construït un gran refugi antiaeri que es va construir en 1937 per la guerra civil.
La catedral conserva un gran nombre d'obres d'art de tot tipus i estil la qual cosa li donen una gran riquesa i valor artístic cultural a través d'elles podem observar les diferents èpoques i estils de l'art sacre. L'església de la catedral va ser nomenada basílica i al juny de 1931 al costat del Palau Episcopal declarada monument històric artístic.
Situat a pocs metres de la catedral per la sortida de la mateixa cridada Porta de Palau, és un edifici que va ser construït entre el segle XIII i el segle XIV i posteriorment remodelat el segle XVIII en el qual es va afegir el nou edifici adjacent, en 1931 va ser declarat també Monument Històric Artístic d'interès nacional, a pesar que el palau necessita alguna restauració és sens dubte el més bell de Catalunya.
En el seu interior des del pati que constitueix el centre de la construcció podem distingir una multitud d'elements arquitectònics especialment en la seva àmplia escala volada i observar la resta d'elements molt representatius de l'arquitectura amb els quals està construïda l'edificació. En la façana interior de la capella podem observar un imponent treball escultòric del segle XIV amb restes de la policromía original. L'Arxiu Històric Diocesà es troba instal·lat en aquest palau episcopal.
Reals Col·legis.
Es coneix per aquest nom als tres edificis de l'ordre dels dominics situades al carrer de Santo Domingo i que van ser declarats monument nacional en 1974. El conjunt d'edificis són el col·legi de Sant Jaime i Sant Matías, el col·legi de Sant Jordi Santo Domingo, i l'Església de Santo Domingo.
El primer va ser cedit per la Generalitat de Catalunya per albergar l'arxiu històric de la ciutat i és l'edifici renaixentista més excel·lent de Catalunya.
El segon del que només es conserva la seva portalada renaixentista va ser l'antiga Universitat de l'època de Felipe II i així ho testifica la inscripció que es pot llegir en la porta amb les paraules la Casa de la Saviesa en llatí. L'Església de Santo Domingo va ser un dels béns des-amortizats amb la llei de Mendizábal al segle XIX, convertint-se en instal·lació militar, posteriorment amb instal·lació municipal en la qual s'allotjava el Museu Arxivo Municipal, posteriorment es va utilitzar com a saló noble de la ciutat i des del 2008 es va convertir en seu del Centre d'Interpretació del Renaixement.
Un dels més antics de la ciutat, que va ser fundat en 1283 situat al barri del mateix nom i confrontant amb la muralla medieval del barri del Rastre, aquest convent va sofrir greus danys durant la guerra civil, conserva un claustre d'estil gòtic espanyol del com només es conserven l'ala nord i l'oest i gran part dels seus elements arquitectònics van ser substituïts en una restauració realitzada en 1998. De l'Església realitzada pels templers només es conserven les cinc arcades d'arc apuntat.
Llotja de Tortosa.
Del que l'antic edifici només es conserva el porxo del blat del segle XIV que en 1933 va ser traslladat des de la seva ubicació original fins al parc municipal Teodoro González és la més antiga de les llotges conservades, en el que era l'antic territori de la corona d'Aragó, i la seva importància va arribar a ser tal que establia el preu del blat en el vessant occidental mediterrani.
La guerra espanyola i algunes actuacions desafortunades van fer desaparèixer alguns dels palaus i cases nobles de la ciutat en l'actualitat es conserven emparades pel conjunt històric artístics els següents:
Palau Montagut. Al carrer Sant Ana 3 y 5 seu de la Comunitat de Regants del Canal Esquerre de l'Ebre.
Palau Episcopal Romànic. Situat enfront del palau episcopal gòtic, en l'actualitat no és visitable.
Palau Despuig. Palau del segle XV situat al costat del palau Oriol i que va ser restaurat a meitats del segle XX destaquen la seva galeria gòtica i les bigues policromes dels sostres restaurats.
Palau Oriol. Situat al carrer de la Rosa antigament va ser el palau dels Marc posteriorment del Marquès de Bellet i de Mianes passant finalment a ser del marquès de Santa Coloma, presenta bigues policromes i un interessant pati interior.
Palau Campmany. Situat també al carrer de la Rosa antigament havia estat el palau de la comtessa de Vallcabra, és de destacar la seva façana del segle XVIII encoixinada i el ràfec de la seva teulada; També disposa d'un interessant pati interior.
Casa-palau Abària -Aldana. Després d'una gran polèmica sorgida a la fi del segle XX amb motiu de la seva restauració de l'edifici va ser cedit a la Generalitat pertanyent ara a aquesta entitat sent seu del govern de la institució. Confrontant a ella es troba l'antiga església dels Dolors destruïda en la guerra espanyola.
Palau Oliver de Boteller o casa Villoria. Construcció del segle XV i declarat actualment Bé d'Interès Cultural, és la seu del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya la seva façana va ser traslladada pedra a pedra des del seu emplaçament original enfront del ric Ebre uns 150 m més a baix. En una de les seves cantonades es va instal·lar una antiga font gòtica del segle XV que hi havia estat situada en el que és actualment la Plaça d'Agustí Querol.
Edificis modernistes i d'interès arquitectònic.
Escorxador Públic. Construït a principis del segle XX i situat al barri de Remolí en un dels seus pavellons acull en l'actualitat la sala d'exposicions Antoni García.
Passatge Franquet. De finals segle XIX situats entre el Carrer Ciutat i el Carrer de Cambis.
Mercat Municipal. Un dels més monumentals de Catalunya 2650 m² i que es troba a l'altura dels grans mercats municipals barcelonins.
Casa Pilar Fontanet cridada popularment Casa Greco. Construït a principis del segle XX al costat del Portal Dels Romeus i enfront de la porta de la Olivera un dels accessos al claustre de la catedral.
Temple de la Reparació. Inaugurat en 1903 està situat al carrer de la Mercè ressalta la cúpula multicolor visible des de diversos llocs de la ciutat. D'ineludible visita.
Casa Ricardo Climent. Situat al carrer Montcada enfront del Palau Avària, a destacar els esgrafiats de la seva façana i el seu mirador, actualment és Seu del Registre General de la Diputació Provincial de Tarragona.
Casa Ramón Sechí. En el número quatre de la plaça Agustín Querol al seu costat es pot contemplar una antiga farmàcia.
Emmagatzemis J. Bennett Piñana. En l'Avinguda de la Generalitat número tres molt prop del Pont de l'Estat.
Hotel Siboni. En el número sis del Carrer de l'Angel destaca com en la majoria dels casos la seva especial façana.
Casa José Bau Vergés. Al carrer Berenguer IV nombre 26 una mostra de l'hegemonia econòmica dels comerciants d'oli.
Casa Salvador Brunet Sala. Al carrer Cervantes actualment és la seu de la Càmera Oficial de Comerç, Indústria i Navegació de Tortosa.
Vila Mercedes, coneguda popularment com la casa de les Torretes.
Casa Bernardo Grego. En el Carrer de la República d'Argentina.
Clínica Sabaté. A la plaça Alfonso XII un exemple de l'arquitectura temàtica reflectit a Egipte.
Casa Piñana. Situada en el número 105 de l'Avinguda de la Generalitat.
Casa Fernando Pallares (Vila Alicia). Destacable la seva façana colorida i la seva torrassa.
Casa Manuel Carmós. Situada en la Rambla de Catalunya del barri de Ferreríes.
Casa Doctor Antonio Lorca. En el passeig de l'Ebre cantonada amb la Rambla de Catalunya a Ferreríes.
Parc Teodoro González.
Després d'un llarg procés de reforma de la ciutat en la qual es van derrocar muralles i antigues construccions situades al costat del riu. Aquest parc va ser promogut per l'alcalde del mateix nom a la fi del segle XIX, principis del segle XX i va ser dissenyat en la línia de jardins romàntics amb trets modernistes, actualment els sectors de enjardinament geomètric abunden en el mateix amb l'ús de parterres típics dels jardins francesos, la vegetació del parc representa una gran varietat botànica que a més de les espècies autòctones, presenta plantes més exòtiques com a cedres del Líban, de Síria i de Turquia, magnolis originaris d'Amèrica i entre altres espècies la teva geganta, a més d'espècies provinents de Japó, Manxuria i Korea en 1933 es va instal·lar la façana de la llotja del blat i posteriorment una locomotora de vapor de l'antic Tren del Carrilet que realitzava el servei de Tortosa cap al Delta de l'Ebre.
Monument a la Batalla de l'Ebre.
Monumental escultura situada en el centre del riu que rememora actualment a tots els caiguts de la guerra civil espanyola, va ser aixecada per ordre del general rebel sent retirats posteriorment tots els símbols feixistes del mateix, encara que incomprensiblement ostenta encara l'àguila imperial, contravenint les lleis i el sentit ètic que ha de regir especialment als països que han estat víctimes d'un règim genocida.
Museus i arxius històrics.
Malgrat el pes patrimonial de la ciutat, la mateixa no disposa d'una institució museística reguladora. Encara que el Catàleg de Fons de l'Ajuntament de Tortosa supera els 4000 registres. A destacar:
Arxiu Comarcal del Baix Ebre. Situat en el col·legi de Sant Jaume i Sant Matías inclòs per l'arxiu històric de la ciutat de Tortosa, tant el fotogràfic, històric, bibliotecari i hemeroteca.
Arxivo Capitular de Tortosa. Situat en les dependències annexes a la catedral. Reuneix una important col·lecció de còdexs medievals, incunables i pergamins.
Arxiu Històric Diocesà. Situat en el palau episcopal.
Parc d'Escultures Jardins del Príncep, mostra d'escultures a l'aire lliure de l'artista Santiago de Santiago al barri de la jueria als peus del castell de la Suda.
Més en aquesta categoria: « Turisme rural, excursions Comarca del Matarranya i els seus pobles