Emèrit Bono i Martínez - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure
Emèrit Bono i Martínez (Sagunt, 1940) és un economista i polític valencià.
(es) Emérito Bono Martínez
Conseller de Transports i Benestar Social
10 d'abril de 1978 – 1 de novembre de 1982
José Galán Peláez →
23 de maig de 1983 – 14 de juny de 1987
19 de setembre de 1989 – 12 de juliol de 1993
Luis Berenguer Fuster →
← Antoni Escarré Esteve
José Manuel Castellá Almiñana →
Va estudiar batxillerat al Col·legi dels Salesians de València i es va llicenciar en Econòmiques per la Universitat de Barcelona. Va obtenir la Càtedra de Política Econòmica de la Universitat de València[1] Es va incorporar al Partit Comunista d'Espanya en 1966 durant la dictadura franquista i va treballar per la restauració de les llibertats públiques al País Valencià, participant en la Taula Democràtica del País Valencià. Va mantenir la seva vinculació a l'església catòlica i des del 1974 va impulsar la Junta Democràtica del País Valencià.[2]
Militant del sector valencianista del PCPV durant la transició democràtica, fou diputat per la província de València a les eleccions generals espanyoles de 1977[3] i 1979. Fou President de la Comissió de Transporte i Comunicacions del Congrés dels Diputats.
Formà part del Plenari de Parlamentaris del País Valencià i del Consell del País Valencià presidit per Josep Lluís Albinyana, qui el nomenà conseller de benestar social el 1978, però dimití el 29 de desembre de 1978. Fou escollit regidor a l'ajuntament de València a les eleccions municipals espanyoles de 1983. A les eleccions municipals de 1987 no es va presentar i el 1989 abandonà el PCPV per a ingressar en el PSPV-PSOE, amb el qual Arribà a ser home de confiança del president de la Generalitat Valenciana, Joan Lerma, qui el nomenà conseller de medi ambient el 1993-1995.
Una vegada abandonà la política, ha estat catedràtic d'economia aplicada en la Universitat de València, des del 2005 és membre de l'Observatori de la Sostenibilitat a Espanya (OSE). És un aferrissat defensor del paper del País Valencià dins l'Euram. És pare del periodista i diputat Ferran Bono Ara. Des de 2011 participa en el moviment Valencians pel Canvi.
Les cendres de maig que va obtindre el Premi Joan Fuster d'assaig de 1983 amb Ernest García
Economía i autonomía al país Valencià (1985) i altres a Revista Valenciana d'Estudis Autonòmics
El espacio económico-político de lo valenciano: una nueva interpretación (1988) a Revista Valenciana d'Estudis Autonòmics
Administración social pública: bases para el estudio de los servicios sociales (1992) amb Jorge Garcia Ferrer.
Desenvolupament sostenible al País Valencià (1999) a L'Espill
La construcción europea: de la economía a la política (2004) article a Pasajes
↑ «Fitxa d'Emèrito Bono Martínez». Congrés dels Diputats.
↑ Javier Paniagua Fuentes i y J.A. Piqueras. Diccionario Biográfico de Políticos Valencianos, 1810- 2005. València: Institut Alfons el Magnànim, 2005, p.91. ISBN 9788495484802.
↑ «Diputados electos. Lista definitiva provisional». La Vanguardia, 03-03-1979, pàg. 12 [Consulta: 13 juliol 1979].
' Conseller de Transports i Benestar Social
1978–1978 Succeït per:
José Galán Peláez
Joaquín Azagra Ros Conseller d'Administració Pública
Antoni Escarré Esteve Conseller de Medi Ambient
(Consellera d'Agricultura i Medi Ambient)
amb Ernest Garcia Succeït per:
Obtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Emèrit_Bono_i_Martínez&oldid=21637424»
Last edited on 6 ago 2019, at 16:12