Documents d'Església: Missatge de Joan Pau II per a la 38a Jornada Mundial de les Comunicacions Socials
“Els mitjans a la família: un risc i una riquesa”
MISSATGE PER A LA XXXVIII JORNADA MUNDIAL DE LES COMUNICACIONS SOCIALS
RECTOR VOLTÀ 5 · 08034 BARCELONA · TEL. 932 030 907 · A/e: santvicenc@terra.es
1. El creixement extraordinari dels mitjans de comunicació social i la seva major disponibilitat han brindat oportunitats excepcionals per enriquir la vida no tan sols dels individus, sinó també de les famílies. Al mateix temps, les famílies afronten avui nous reptes, que emanen dels diversos missatges, sovint contradictoris, que transmeten els mitjans de comunicació social. El tema elegit per a la Jornada Mundial de les Comunicacions Socials de 2004, és a dir, «Els mitjans a la família: un risc i una riquesa», és molt oportú, ja que convida a una sòbria reflexió sobre l’ús que fan les famílies dels mitjans de comunicació, i també sobre la manera com els mitjans de comunicació tracten la família i les qüestions que afecten la família.
A més, el tema d’aquest any serveix per recordar a tots, tant als agents de la comunicació com a les persones a les quals s’adrecen, que tota comunicació té una dimensió moral. Com va dir el Senyor mateix, del que sobreïx del cor, en parla la boca (cf. Mt 12,34-35). L’altura moral de les persones creix o disminueix segons les paraules que pronuncien i els missatges que elegeixen escoltar. En conseqüència, els agents de la comunicació, els pares i els educadors tenen necessitat especialment de saviesa i discerniment en l’ús dels mitjans de comunicació social, ja que les seves decisions influeixen molt en els nens i els joves dels quals són responsables i que, en definitiva, són el futur de la societat.
2. Gràcies a l’expansió sense precedents que el mercat de les comunicacions socials ha experimentat en les últimes dècades, moltes famílies d’arreu del món, fins i tot les que disposen de mitjans més aviat modestos, ara tenen accés des de casa als immensos i variats recursos que ofereixen els mitjans de comunicació social. En conseqüència, tenen oportunitats pràcticament il·limitades d’informació, educació, enriquiment cultural i fins i tot de creixement espiritual, oportunitats molt superiors a les quals tenien fins fa poc la majoria de les famílies.
Amb tot, aquests mateixos mitjans de comunicació tenen la capacitat de produir un gran mal a les famílies, presentant-los una visió inadequada o fins i tot deformada de la vida, de la família, de la religió i de la moralitat. El Concili Vaticà II va captar molt bé aquesta capacitat d’enfortir o minar valors tradicionals com la religió, la cultura i la família; per això, va ensenyar que «per al recte ús d’aquests mitjans és absolutament necessari que tots els qui els utilitzen coneguin les normes de l’ordre moral en aquest camp i les duguin fidelment a la pràctica» (Inter mirifica, 4). La comunicació, en totes les seves formes, s’ha d’inspirar sempre en el criteri ètic del respecte a la veritat i a la dignitat de la persona humana.
3. Aquestes consideracions s’apliquen especialment a la manera com els mitjans de comunicació tracten la família. D’una banda, el matrimoni i la vida familiar es presenten sovint d’una manera sensible, realista però també benèvola, que exalta virtuts com l’amor, la fidelitat, el perdó i el lliurament generós als altres. Això val també per als programes dels mitjans de comunicació social que reconeixen els fracassos i les decepcions que sofreixen inevitablement els matrimonis i les famílies —tensions, conflictes, contrarietats, decisions equivocades i fets dolorosos—, però al mateix temps s’esforcen per destriar el correcte de l’incorrecte, distingir l’amor autèntic de les seves falsificacions, i mostrar la importància insubstituïble de la família com a unitat fonamental de la societat.
D’altra banda, massa sovint els mitjans de comunicació presenten la família i la vida familiar de manera inadequada. La infidelitat, l’activitat sexual fora del matrimoni i l’absència d’una visió moral i espiritual del pacte matrimonial es presenten de manera acrítica, i de vegades, al mateix temps, donen suport el divorci, l’anticoncepció, l’avortament i l’homosexualitat. Aquestes presentacions, en promoure causes contràries al matrimoni i a la família, perjudiquen el bé comú de la societat.
4. Una reflexió atenta sobre la dimensió ètica de les comunicacions ha de desembocar en iniciatives pràctiques orientades a eliminar els perills per al benestar de la família plantejats pels mitjans de comunicació social, i assegurar que aquests poderosos mitjans de comunicació continuen essent autèntiques fonts d’enriquiment. En aquest sentit, hi tenen una responsabilitat especial els agents de la comunicació, les autoritats públiques i els pares.
El papa Pau VI va subratllar que els agents de la comunicació «han de conèixer i respectar les exigències de la família. Això suposa en ells de vegades una gran valentia i sempre un profund sentit de responsabilitat» (Missatge per a la Jornada Mundial de les Comunicacions Socials de 1969, 18 de maig de 1969). No és tan fàcil resistir a les pressions comercials o a les exigències d’adequar-se a les ideologies seculars, però això és precisament el que els agents de la comunicació responsables han de fer. És molt el que està en joc, ja que qualsevol atac al valor fonamental de la família és un atac al bé autèntic de la humanitat.
Les autoritats públiques tenen el greu deure de donar suport al matrimoni i a la família en benefici de la societat mateixa. En canvi, molts ara accepten i actuen basant-se en arguments llibertaris infundats d’alguns grups que defensen pràctiques que contribueixen al greu fenomen de la crisi de la família i a l’afebliment del concepte autèntic de família. Sense recórrer a la censura, cal que les autoritats públiques posin en pràctica polítiques i procediments de reglamentació per assegurar que els mitjans de comunicació social no actuïn contra el bé de la família. Els representants de les famílies han de participar en l’elaboració d’aquestes polítiques.
Els qui elaboren les polítiques en els mitjans de comunicació i en el sector públic han d’afavorir també una distribució equitativa dels recursos dels mitjans de comunicació tant a escala nacional com internacional, respectant la integritat de les cultures tradicionals. Els mitjans de comunicació no han de fer l’efecte que tenen un programa hostil als sans valors familiars de les cultures tradicionals, o que busquen substituir aquests valors, com a part d’un procés de globalització, amb els valors secularitzats de la societat consumista.
5. Els pares, com a primers i principals educadors dels seus fills, són també els primers a explicar-los com fer ús dels mitjans de comunicació. Estan cridats a formar els seus fills «en l’ús moderat, crític, vigilant i prudent d’aquests mitjans» a la llar (Familiaris consortio, 76). Quan els pares ho fan bé i amb continuïtat, la vida familiar s’enriqueix molt. Fins i tot als nens petits se’ls poden donar importants explicacions sobre els mitjans de comunicació social: que són produïts per persones interessades a transmetre missatges; que aquests missatges sovint indueixen a fer alguna cosa —a comprar un producte, a tenir una conducta discutible— que no beneficia el nen o no correspon a la veritat moral; que els nens no han d’acceptar o imitar de manera acrítica el que troben en els mitjans de comunicació social.
Els pares també han de reglamentar l’ús dels mitjans de comunicació a la llar. Això implica planificar i programar l’ús d’aquests mitjans, limitant estrictament el temps que els nens els dediquen, fent de l’entreteniment una experiència familiar, prohibint alguns mitjans de comunicació i excloent-los periòdicament tots per a deixar espai a altres activitats familiars. Sobretot, els pares han de donar bon exemple als nens, fent un ús ponderat i selectiu d’aquests mitjans. Sovint els podria resultar útil unir-se a d’altres famílies per estudiar i discutir els problemes i les oportunitats que planteja l’ús dels mitjans de comunicació. Les famílies haurien de manifestar clarament als productors, als responsables de la publicitat i a les autoritats públiques el que els agrada i el que els desagrada.
6. Els mitjans de comunicació social tenen un immens potencial positiu per a promoure sans valors humans i familiars, i contribuir així a la renovació de la societat. Conscients de la seva gran força per a modelar les idees i influir en la conducta de les persones, els agents de la comunicació social han de reconèixer que no tan sols tenen la responsabilitat de brindar a les famílies tot l’estímul, l’ajuda i el suport que els sigui possible amb vista a aquest fi, sinó també de practicar la saviesa, el bon judici i l’honradesa a presentar les qüestions relatives a la sexualitat, al matrimoni i a la vida familiar.
Els mitjans de comunicació cada dia són acollits com a hostes habituals en moltes llars i famílies. En aquesta Jornada Mundial de les Comunicacions Socials, exhorto tant els agents de la comunicació com les famílies a reconèixer aquest privilegi únic i la responsabilitat que implica. Tant de bo que tots els qui estan compromesos en l’àmbit de les comunicacions socials siguin conscients que són els autèntics «dispensadors i administradors d’un poder espiritual immens que pertany al patrimoni de la humanitat i està destinat a l’enriquiment de tota la comunitat humana» (Discurs a les persones compromeses en el camp de les comunicacions socials, Los Angeles, 15 de setembre de 1987). I tant de bo que les famílies aconsegueixin trobar sempre en els mitjans de comunicació una font de suport, estímul i inspiració en tractar de viure com a comunitats de vida i amor, educar els joves en els sans valors morals i promoure una cultura de solidaritat, llibertat i pau.
Vaticà, 24 de gener de 2004, memorial de sant Francesc de Sales