Finca Pública Son Real • Can Picafort
Finca Pública Son Real CA	pedro	2017-12-21T01:33:36+00:00
Un tresor arqueològic, la Finca Pública Son Real
Els voltants de can Picafort i tot el terme municipal de Santa Margalida constitueixen la zona de Mallorca amb major densitat de restes arqueològiques, que comprenen tots els moments de la prehistòria de l’illa. Bona part d’aquestes restes tenen una importància considerable, tant per el seu estat de conservació com per la seva singularitat: alguns són inclús en tot el Mediterrani occidental.
La Finca pública de Son Real és un tresor natural i històric. Es troba a la costa nord-est de Mallorca, a la carretera entre Can Picafort i Artà.
A les seves 395 hectàrees de superfície hi trobam una antiga possessió, jaciments arqueològics, un conjunt d’ecosistemes de zones dunars i pinars savinars, antigues canteres de sorra, torres d’enfilació, 4 itineraris a peu i 3 en bicicleta, un itinerari exclusiu d’equitació, una oficina d’informació i lloguer gratuït de bicicletes i de binocles.
Les dues cases que conformen el conjunt arquitectònic de Son Real, ‘Es Sestadors’ i ‘la Casa dels Senyors’, han estat reformades per convertir-les en un Centre d’Interpretació i un museu.
A més, la finca compta amb 5 itineraris senyalitzats que permeten visitar els diferents ambients naturals i agrícoles de Son Real, a més de facilitar l’accés fins als principals elements d’interès de la finca: talaiot des Figueral, necròpoli de la Punta des Fenicis, dolmen, refugi, platja, etc.
La prehistòria en les Illes Balears es divideix en dues èpoques:
Període cultura talaiòtica (aprox 1300 Ac)	biel	2017-06-30T21:09:20+00:00
Període cultura talaiòtica (aprox 1300 Ac)
Es tracta d’una societat jerarquitzada i guerrera, caracteritzada per les construccions de grans pedres. D’aquesta època són els foners baleàrics, que utilitzaven les seves fones com a arma de guerra per llançar projectils de pedra. La construcció més característica d’aquesta cultura és el talaiot, amb forma de torre i planta circular o quadrada. Els talaiots es trovaben aïllats o formant part de conjunts de construccions en els poblats. La seva funció segurament fou defensiva o de lloc d’hàbitat o de finalitats comunals. Els poblats sovint estaven enmurallats i formats per diferentes habitacions i construccions de forma i planta diverses. A més d’habitacions, magatzems i tallers, en el poblat també es poden trobar santueris i espais d’ús públic. Els rites religiosos es duen a terme en els santuaris. Aquestes edificacions solen tenir planta de ferradura o rectangular i columnes a l’interior. En ells s’oferien a la divinitat animals sacrificats i begudes contingudes en tassons de ceràmica. Els rites funeraris es duien a terme sovint dins coves naturals i en coves artificials excavades a la roca. En el últim període de la cultura talaiòtica, es difongueren noves pràctiques funeràries consistens en la utilitzaciño d’urnes de pedra o de ceràmica per la inhumanació infanti i l’enterrament a l’aire lliure. El cas més espectacular de cementeri a l’aire lliure, únic en el seu gènere en tot el Mediterrani Occidental, el constitueix la necròpolis de Son Real. El cementeri de l’illa dels Porros és també un exemplar molt notable de la cultura talaiòtica.
Període pretalaiòtic (aprox 2000-1300 Ac)	biel	2017-06-30T21:08:45+00:00
Període pretalaiòtic (aprox 2000-1300 Ac)
Cultura escencialment pacífica, dedicada a l’agricultura, a la ramaderia i a la pesca. Les seves jerarquies estaven poc desenvolupades, ja que les construccions no tenen un caràcter defensiu, les armes són poc abundants i no existeixen edificis públics. Els llocs d’hàbitat més habituals són els abrics rocosos i les cases naviformes. Aquestes cases, també denominades navetges d’habitació, tenen una planta de ferradura allargada, en el seu interior solen tenir una llar de foc i en l’exterior un tancat o corral pel ramat. Poden presentar-se de forma aïllada o formant poblats. Les formes d’enterrament més habituals són les inhumacions en coves. Aquestes coves poden ser naturals, naturals recotades o bé, artificials. Dos bons exemples són “la cova de davant s’illa des Porros” i “la cova de ses Pedreres de Son Real”. A Mallorca també es conserven dues sepultures dolmèniques de la mateixa tipologia que les existents en el continent, malgrat les cronologies més recents. Es tracta de construccions funeràries de característiques megalítiques, que s’utilitzaren per dur a terme enterraments col·lectius mitjançant inhumació.
Necròpolis de s’illa des Porros	biel	2017-06-30T20:52:16+00:00
Necròpolis de s’illa des Porros
En la necròpolis de s’illa des Porros hi ha tres grans sepultures de caràcter col·lectiu, restes de tombes semblants a les de Son Real i altres enterraments d’inhumació fora de les càmeres en fosses ovals. Segurament l’illot fou utilitzat també com a lloc d’enterrament en l’època romana i medival. La cultura material que apareix en aquestes tombes és similar a la de Son Real.
Necròpolis de Son Real	biel	2017-06-30T20:51:48+00:00
Es tracta d’una necròpolis única a Mallorca i en tot el Mediterrani occidental d’aquest període per l’existència de tombes construides de tipus monumental. Fou utilitzada des de l’Edat del Ferro fins a l’època romana. Està constituïda per més de cent sepultures de diferents formes: quadrades i circulars (finals del s.VII-VI aC), amb planta de forma de ferradura (s.V aC) i rectangulars (s.IV aC – I dC). Aquestes sepultures pareixen reproduir a petita escala les construccions més importants de la cultura talaiòtica. El cementeri fou utilitzat per enterrar a un sector dominant de la comunitat, organitzada en una societat de tipus aristocràtic. La cultura material apareguda en els enterraments està constituïda per objectes de prestigi i ornamentals; d’ús quotidiani i ritual; de metal d’os, de vidre i ceràmica.
Sa punta des Patró	biel	2017-06-30T20:51:13+00:00
Sa punta des Patró
És el santuari descobert més recent de Mallorca. Utilitzat entre el s. VI i el III aC, es tracta d’un edifici de planta de ferradura de 8 metres de longitud per 8 d’amplada. Aquests elements recorden als santuaris de taula menorquina.
Talaiot de sa Nineta	biel	2017-06-30T20:50:42+00:00
És un conjunt talaiòtic en molt bon estat de conservació, del qual destaca el gran talaiot quadrat situat al costat de la carretera. També s’observa les restes de construccions de grans dimensions, edificats amb blocs de pedra tallats amb una tècnica molt precisa.
Sepulcre dolmènic de Son Bauló	biel	2017-06-30T21:09:14+00:00
Sepulcre dolmènic de Son Bauló
Abandonat en torn al 1750 aC, és el millor sepulcre conservat dels dos existents en Mallorca. Té una càmara quadrada, un corredor i un cercle de lloses que delimiten la base de l’apilament de terra i pedres, que ho havia cobert originalment.
Cova de ses pedreres de Son Real	biel	2017-06-30T21:09:30+00:00
Cova de ses pedreres de Son Real
Cova de petites dimensions i planta ovalada.
La cova de davant l’Illa dels Porros	biel	2017-06-30T21:09:45+00:00
La cova de davant l’Illa dels Porros
Cova de planta allargada, va servir en el s. XVIII de lloc de vigilància marítima.
El figuereal de Son Real	biel	2017-06-30T21:09:50+00:00
El figuereal de Son Real
Situat a les inmediacions de la carretera Artà-Alcúdia, és un dels principals poblats excavats d’aquesta cultura. Com és freqüent en aquests poblats, les construccions naviformes a vegades es disposen de forma geminada; és a dir, adosades de dos en dos. També s’ha de destacar la presència d’habitacions de planta quadrangular, com també l’existència d’una naveta excavada en la roca, cas únic a Mallorca. La configuració actual del poblat és fruit de les adaptacions que experimentà durant els inicis de la cultura talaiòtica.