amb veu baixa: 2013
Cucs i espectre
De matinada, entre les quatre i deu i tres quarts i mig de sis, he tingut un somni horrible que no ha arribat a malson. Serà que s'acosta tots sants.
Tinc por i voldria viure a un país sense tenir por. Escric tot això perquè la meva amiga que treballa a Justícia, una altra amiga que estava a l'atur i s'ha posat pel seu compte, una amiga que treballa a ensenyament amb mainada amb dificultats especials, perquè... tanta i tanta gent que conec i molta més que no conec, puguem viure sense por. No és fàcil. És més espectacular anar a un concert al Camp Nou o a la que segur que serà una gran manifestació el proper onze de setembre. També és important. Però és important, com a feina de formigueta, fer-ho bé cada dia. Cada dia. Publicat per
Després d'anys de pensar que no podria entrar al pensament del seu fill, ell li va demanar... t'agradaria si poguéssim anar a Roquefort? a veure com fan els formatges? Per una vegada, la resposta no va ser m'és indiferent o és igual... va dir: podria estar bé. Aquelles tres paraules van obrir una escletxa. Portarem la via catalana molt més al nord.
imatges del web de camping les prades Publicat per
Abans la calor i l'estiu em posaven de mala llet. Ara només m'esgoten de dia. No aconsegueixo agafar de tot el son que em venç a mitja tarda. Abans d'estirar-me al sofà els insultants colors verd grocs de la selva tornaven tèrbols. Només el ventilador de peu que bategava a banda i banda es feia sentir. He vist els castells que vaig crear. Castells en un país mort. Tot i així eren bonics. Un per mi i un per tu. Amb una passera es-trat-os-fè-ri-ca. Et sentia de lluny tocant ara la flauta, ara la guitarra, ara la suau melodia dels llapis de colors fent mandales. I el vent comença a bufar i s'ho endú tot. Vent del nord i vent del sud, per tot arrassar-ho. No en queden ni castells, ni sons ni passeres. Només un desert xafogós. Em llevo amarat de suor. El món es tanca, el món el tanco. I el somni es dilueix.
Quan va arribar a les sis del matí va penjar les claus, es va treure el barret es va servir mig got de bourbon en un vas gelat que va eixugar, abans, amb un drap. Va encendre un porret de maria que tenia preparat i va sortir al pati. Tenia cap mà lliure? No.... llavors va tenir clar que no podria ser candidat mai més a protagonitzar un anunci de cervesa.
i va pensar que la millor hora del dia era la del matí, matiner. A aquella hora en què es llevaven els de l'empordà i obrien les portes al vent per fer net! Va fer un glopet brindat a la lluna... i va anar a dormir.
La lluna. Ken Zazpi lluna
L'he vist somriure. He recordat aquell somriure. Sou de Sant Gregori? -li he preguntat a la dona, que era qui més a prop meu estava... Sí que ens coneixíem. M'han passat davant per la voluntat del comercial. Ells han dit que abans hi havia "aquell senyor". I jo he contestat que no venia de deu minuts.
Han tingut el seu cotxe "reconegut i mantingut" una hora abans que el meu. Quan ja em pixava i em començava a impacientar he demanat que "qué hay de lo mío?" i m'han dit que ja estava i que ja venia. Llavors t'he vist. No eres tu i eres tu. El comercial t'ha portat els albarans i t'ha fet brometa. Te l'has mirat i t'ha fet gràcia. He vingut a portar-te la visa. I m'ha corregut un calfred per l'espinada en donar-te-la.