En la crisi del compromís comunitari – FUNDACIÓ PARE ESQUÉ
En la crisi del compromís comunitari
Abans de parlar sobre algunes qüestions fonamentals relacionades amb l’acció evangelitzadora, convé recordar breument quin és el context en el qual ens toca de viure i actuar. Avui se sol parlar d’un “excés de diagnòstic” que no sempre va acompanyat de propostes superadores i realment aplicables. Per altra banda, tampoc no ens serviria una mirada purament sociològica, que podria tenir pretensions d’abraçar tota la realitat amb la seva metodologia d’una manera suposadament neutra i asèptica. El que vull oferir va més aviat en la línia d’un discerniment evangèlic. És la mirada del deixeble missioner, que “s’alimenta a la llum i amb la força de l’Esperit Sant”.
No és funció del Papa oferir una análisi detallada i completa sobre la realitat contemporània, però encoratjo totes les comunitats a una “sempre vigilant capacitat d’estudiar els signes del temps”. Es tracta d’una responsabilitat greu, ja que algunes realitats del present, si no són ben resoltes, poden desencadenar processos de deshumanització difícils de corregir més endavant. Cal aclarir allò que pugui ser un fruit del Regne i també allò que atempta contra el projecte de Déu. Això implica no sols reconèixer i interpretar les emocions del bon esperit i del dolent, sinó -i aquí rau l’aspecte decisiu- elegir les del bon esperit i rebutjar les del dolent. Dono per suposades les diverses anàlisis que feriren altres documents del Magisteri universal, com també els que han proposat els episcopats regionals i nacionals. En aquesta exhortació només pretenc detenir-me breument, amb una mirada pastoral, en alguns aspectes de la realitat que poden aturar o afeblir els dinamismes de renovació misionera de l’Església, sigui perquè afecten la crida i la dignitat del Poble de Déu, sigui perquè incideixen també en els subjectes que participen d’una manera més directa en les institucions eclesials i en tasques evangelitzadores.
La humanitat viu en aquest moment un tomb històric, que podem veure en el avenços que es produeixen en diversos camps. Són de lloar les millores que contribueixen al benestar de la gent, com per exemple, en l’àmbit de la salut, de l’educació i de la comunicació. Tanmateix, no podem oblidar que la majoria dels homes i dones del nostre temps viu precàriament el dia a dia, amb conseqüències funestes. Algunes patologies augmenten. La por i la desesperació s’apoderen del cor de nombroses persones, fins en els anomenats països rics. La joia de viure, sovint s’apaga; la falta de respecte i la violència creixen; la desigualtat és cada vegada més patent. Cal lluitar per viure i, freqüentment, per viure amb poca dignitat. Aquest canvi d’època s’ha generat pels enormes salts qualitatius, quantitatius, accelerats i acumulatius que es donen en el desenvolupament científic, en les innovacions tecnològiques i en les seves veloces aplicacions en distints camps de la natura i de la vida. Som en l’era del coneixement i la informació, font de noves formes d’un poder moltes vegades anònim.
Autor Fundació Pare EsquéPublicat el 9 febrer 2016 12 Març 2016 Categories Missatge del Sant Pare, RevistaEtiquetes compromís, valors
Anterior Previous post: El Sant Evangeli, en llibre de butxaca. Edicions de 1912, 1926 I 2012
Següent Next post: De la festa dels Reis Mags de l’Orient