La Ratera: POSAR-NOS DEMPEUS, JA !! ÉS URGENT, ÉS IMPRESCINDIBLE !!!
La Ratera > « Inici | Següent » | Següent » | Següent » | Següent » | Següent » | Següent » | Següent » | Següent » | Següent » | Següent »
POSAR-NOS DEMPEUS, JA !! ÉS URGENT, ÉS IMPRESCINDIBLE !!!
l``Angels DEMPEUS...
La mobilització és ja una constant, és la nostra vida quotidiana. Feina, treball, compromís, tossuderia i resistència.
Joves poetes DEMPEUS...
La gent de Dempeus per la Salut Pública, hem estat a molts espais i llocs en els darrers dies.
Un exemple: http://www.cup.cat/noticia/la-cup-presenta-la-seva-campanya-denunciar-als-culpables-de-la-privatitzaci%C3%B3-de-la-sanitat#.T546jIcLof8.email
A actes col•loquis, a rodes de premsa, a mitjans de comunicació de tots tipus, … la qual cosa inclou premsa local, i/o ràdios i/o teles. Trobareu a la pàgina web de Dempeus , i al bolc imprescindible de l’ Àngels Martinez Castells, la nostra amiga i presidenta, moltes notes al respecte. Teles com la de Terrassa (Sergi Raventós), la d’ Esplugues (J. Ramón Lladós)i fins tot alguna d’àmbit estatal com La sexta (la sexta columna) . http://www.lasexta.com/sextatv/lasextacolumna/completos/lasexta_columna__sanidad_solo_para_sanos_y_el_escandalo_de_las_preferentes/606033/1
No ens hem perdut assistir a les mobilitzacions més recents. L’`Àngels a Quatre Camins, davant el penal per a joves, reclamant la llibertat immediata dels nostres joves estudiants vaguistes empresonats “preventivament” en un exercici d’autoritarisme i repressió més propi d’unes etapes negres de la dictadura que creiem ja superades. Jo mateix a Pça. St. Jaume de Barcelona amb la Plataforma “prouretallades”, de la qual Dempeus en forma part, cridant front al Palau de la Generalitat la nostra ràbia i rebuig a les brutals agressions que ens arriben dia darrera dia, divendres darrera divendres o el que és el mateix "viernes tras viernes", en el propòsit confés de liquidar el que anava quedant del llunyà “estat del benestar” i dels serveis públic entesos com universals i equitatius, i molt especialment la Sanitat, l’Educació i les atencions socials. Demà, 1er de maig, dia internacional dels treballadors i les treballadores, si no decreten tornar a les processons de San José “artesano” (per no tacar-lo amb allò despectiu d’”obrero”). El malson d'un estat de clericalisme autoritari i facciós torna com una regurgitació erosiva i vomitiva. Sigui en català, sigui en castellà. Sigui des de Moncloa, sigui des de Palau de la Generalitat. La mateixa música, la mateixa cançó, les mateixes agressions i amenaces en versions bilingues, la coincidència plena i el suport mutu de governs central i autonòmic felicitant-se de la seva depredació, sense ànima ni sensibilitat social ni humana... lluint i exhibint impúdicament qui és més brutal en la seva política d’austeritat, penalització de la ciutadania de base, retallades socials, destralades del sistema públic de salut i educació, privatització mercantil dels serveis públics,xuleria i prepotència i maneres autoritàries. Un veritable ensurt cada matí, en escoltar o llegir mitjans de comunicació: Quina nova agressió ens anuncien avui ?? Quina des de Barcelona, des de Madrid, des de Brussel•les ?? La pregunta és inevitable: Fins on i fins quan haurem de suportar aquesta ignomínia antisocial i antidemocràtica ?? “Ells”, els governs dels mercats, els dels rics i poderosos, els dels negocis i els del fonamentalismes neoliberals, de la tirania del dèficit al servei de la concentració de capitals, els dels governs il•legítims i tecnocràtics al dictat de la Gran Banca i de les grans companyies especuladores i parasitàries. “Ells” refien que ens acabaran derrotant, amb la seva fórmula habitual que tants resultats els ve proporcionant: intoxicació mediàtica continuada i a pressió, repetició sostinguda d’ eufemismes i mentides disfressades de veritats universals indiscutibles, inculpació i autoinculpació dels treballadors i dels pobres en tot aquest disbarat conseqüent a la pan-crisi que ells han provocat i estan munyint, discurs fal•laç sobre la inevitabilitat de les retallades “sacrificis” i la seva imprescindible manera de practicar-les, i finalment el cansament, la por i la resignació, cristiana o no, com a virtut necessària i exigida, i com a submissió a la seva autoritat prepotent.
La cosa avui, com he exposat reiteradament, és i ha de ser la suma imprescindible de resistències explícites i la regeneració alternativa per un futur diferent i d’esperança i justícia. L’instrument la rebel•lia i la lluita, la insurgència en totes les seves formes /democràtiques “por supuesto”)... D’aquí la CONFLUÈNCIA que reivindico fins a la pesadesa. Cadascú, cadascuna, a la seva forma i manera, sense donar ni rebre classes de les altres forces, ja siguin cíviques, socials i/o polítiques, sempre sota la coincidència de l’enfrontament notori i evident a les pràctiques neoliberals en curs.
Unes persones ens manifestem, o ens organitzem al barri, a la plataforma, a l’associació, a l’entitat, als sindicat, al partit, al moviment... o deixem de pagar peatges a les autopistes del negoci, o ens neguem a deixar-nos explotar cada dia sota paranys suggerents de conductes gregàries consumistes, suïcides, individualistes, alienadores i autoliquidadores per consumicionistes, O ens declarem Dempeus, ens alcem, ens fem visibles, ens pronunciem públicament, ens revoltem de forma que molt, molta, però molta gent ens puguem reconèixer i adonar-nos que som la gran majoria, la immensa majoria i que a més tenim raó...i la paella pel mànec...si així volem i ho decidim junts/es i plegats/des. Acabo I CONCRETO: Anem rumiant que passaria si en els actes, reunions, presentacions, classes, on les “autoritats” de tota escala, plomatge, i rellevància, més o menys, i assisteixen i presideixen i beneeixen, i inauguren i parlamenten i tallen cintes, i ens expliquen i il•lustren de la seva sapiència, i reben aplaudiments i copets a l’esquena i... nosaltres, allà enmig, en aixequem i passem de la posició “asseguts” a la posició “DEMPEUS”. Una persona a una sala (com ho feia aquell exemple de dignitat anomenat Xirinachs) es fa notar. Dues el doble i encara et poden fer asseure (o anar a la part posterior per no tapar l’escenari, mesa o altar). Un grupet (com el estudiants de “poetes morts”) es fan visibles a l’acte, i un grup més nombrós, sempre tothom en silenci i mirant als intèrprets, es fa gairebé d’una presència insuportable, democràticament i cívica.
Anem arrodonint-ho ...! Anem estenent la idea.... anem pensant en passar d’asseguts- instal•lats, a dempeus –rebotats, ni que sigui de forma intermitent o fins i tot apuntalats/des si la cosa dura massa i les cames no ens acompanyen... com sigui però DEMPEUS !!!
Publicat per Toni Barbarà el 13.46
…. Así en la tierra como en el cielo. (y 3)
Ora et labora, ficha y colabora. (2)
Santos Ocios, y algunas racionalidades laicas…- 1ª...
DEMPEUS EXPLICA LA IPP A MOLLET
APOYO DEL PARTIDO DE LA IZQUIERDA EUROPEA A LA HUE...
La UTOPÍA necesaria como el pan de cada día... y l...
En quant aquest bloc
En aquest petit espai intentarem de portar a reflexió, com a cada número d’Avant, alguna de les asseveracions més freqüents que ens envolten. Triarem expressions amb caràcter de carrer, amb segell de pensament “normal” i pretesament assenyat; i que, per contra, no són altra cosa que manifestacions perverses del pensament únic i neoliberal. Recollirem formulacions d’estat d’opinió banal, mentides disfressades de sentit comú o de saviesa popular, en definitiva: rates !!...
Subscripció de titulars
El Bloc de l'Àngels Castells
El Bloc del Nuet
El Bloc d'en Xavi Cutillas
El Bloc d'en Jordi Ribó
El Bloc d'en Toni Salado
El Bloc d'en Sandro Macarrone
El Bloc de l'Andreu Espasa
El Bloc Animal de Llum
El Bloc d'en Luís Juberías
Bloc del Colomí Missatger
Bloc La Casa Europa
Bloc Sin Perdón
Bloc del Gos Feral
Bloc de la Carmina Olivé
Bloc Ceci n'Est Pas un Blog
Bloc Jove Guàrdia Pallaresa
Bloc les Coses d'en Jomi
Bloc Seguint el Fil Roig
Bloc Ramon Casanellas
Bloc de Francesc Matas Salla
Iniciatives, Campanyes