Coaching a Vic | Tens somnis que vols fer reals? T'ajudo? | Psicòleg expert
Centre de Psicoteràpia cognitiva
Coaching a Vic | Tens somnis que vols fer reals?
Als reptes personals cal aplicar solucions reals i sempre des del principi de congruència entre capacitats reals i aspiracions legítimes.
El "coaching" o com millorar amb ajuda experta.
Coaching a Vic
Tens somnis? Vols fer-los realitat? Saps com? Saps si pots?
No et deixis enganyar...no pots fer tot el que vols però si pots fer les coses que fas millor .
Als reptes personals cal aplicar solucions reals i sempre des del principi de congruència entre capacitats reals i aspiracions legítimes i amb un bon coaching a Vic o pots aconseguir.
Necessites un Coach a Vic? Vols millorar? Vols aprendre a aprendre del que has viscut?
Hi ha moltes maneres d aprendre però on és més eficaç l’aprenentatge és quan aprenem del que vivim, i com més intensament vivim, més sabrem viure si a més de viure intensament hem après a aprendre del que hem viscut.
En primer lloc si el que volem és millorar, haurem d’aprendre a aprendre del que vivim, i si aprenem a viure-ho d’una manera determinada, ens permetrà anar on desitgem i no on ens porti el vent.
Vols fer aquest esforç inicial que segurament capgirarà més coses de les quals imagines?
Ho vols fer?
Fins ara has intentat evitar els mals moments o intentar que passin com més aviat millor quan l’adequada manera de viure els mals moments, que és precisament viure’ls per poder aprendre d’ells, és el millor sistema conegut per millorar a la persona i sols així és quan podràs fer realitat aquells somnis que molts altres sols s’han atrevit a somiar.
Per poder créixer cal saber patir, per així poder aprendre del patiment i madurar.
Madurar té una connotació negativa, sembla més aviat quan ja vas de tornada de tot i és ben bé el contrari, no és ser la fruita madura que cau de l’arbre sinó que vol dir estar preparat, és deixar d estar verd i començar a trobar-li “bon gust” a la vida , es estar preparat per ser el millor de tu, és estar a punt perquè la teva vida tingui aquell sentit que tu saps que ha de tenir.
Ets madur?
Has arriscat i has perdut? Has patit? T’has aixecat de nou? Has après del que has patit?
Has après a relacionar aspiracions amb les teves possibilitats i capacitats reals ?
Cadascú té les seves.
Madurar és ser conscient de la capacitat i de la limitació i acceptant la limitació potenciem la capacitat.
Et puc ajudar!
Et cal un nou paradigma mental que és previ a qualsevol inici de creixement personal.
És canviar el teu sistema de creences que et limiten, és creure sincerament i des de el cor que els bons moments que et regala la vida estan per gaudir-los i els mals moment sestan per aprendre :
depèndencia emocional
problemes d’ autoestima
I aquests , precisament aquests són els que hauries de sortir a buscar, perquè són precisament aquests moments els que tractes d’evitar a tota costa.
Si vols aprendre a fer surf has d’anar a buscar les ones …
MCARME M. MOLINE
Psicòloga i Coach a Vic
"-Hay tres tipos de personas en este mundo. Primero, están las que hacen que ocurran las cosas. Luego están las que ven cómo ocurren las cosas. Por último, están las que preguntan, ¿qué ha ocurrido? ¿Cuál quieres ser tú?."
És un frase de Steve Backley”
Si sents això, has de prendre una decisió
Articles que et poden ajudar
Aquí tens alguns dels meus darrers articles relacionats amb el coaching que segur et poden ser d’utilitat.
Espero i desitjo que t’agradin
Odio la meva feina | Perquè odio el que faig? | No sé què fer!
Saps patir?
Cal buscar aquells moments que et treuen de la teva zona de comoditat i mirar-los a la cara i amb un somriure, el que jo dic patiment positiu .
És aquell patiment que per patir d’una determinada manera deixes de patir en el futur per fets o circumstàncies semblants, perquè hauràs après a través del que has patit i és així com que et quedes immunitzat.
És com aquell nen que de petit pateix una greu malaltia vírica i que la supera i que mai més la tornarà a patir mentre altres més grans moren pel camí.
Però no és tot tan fàcil.
Tu pots patir sense aprendre .. .i un error comú és pensar que perquè has patit molt han après molt i no, el patiment és una possibilitat d’aprenentatge no és en cap cas una garantia d’aprenentatge.
Una persona és conscient de les seves possibilitats quan accepta les seves limitacions.
La idea és millorar.
No canviar .
No podem ser millors que els altres però si podem ser millors que del que érem ahir.
Tots tenim defectes i tots tenim virtuts però tots podem millorar en alguna cosa, i a través de la millora és com aquells fets que els veiem com obstacles ara veiem que són ponts.
Una de les coses que et permet el patiment positiu és forçar un diàleg intern personal on et faràs preguntes que, si assumeixes la responsabilitat de les coses que et passen també trobaràs respostes.
Perquè m’està passant això?
Perquè repeteixo aquestes conductes?
Perquè no gestiono bé la meva realitat?
Perquè em deixa la meva parella?
Perquè no tinc amics?
Perquè no tinc una bona feina? Penses: “odio la meva feina!”
Perquè sento que tothom em tracta malament?
pots contactar amb mi
La clau és el diàleg interior
En l’àmbit psicològic cada un de nosaltres té tres parts que interactuen amb elles mateixes i condicionen el teu comportament.Ara bé una mica de teoria clàssica, però que hauries de saber.
Aquesta idea de de Sigmund Freud però Eric Bern ho va simplificar en els conceptes de pare, l’adult i el nen.
El pare intern:
Són les normes socials interioritzades, el sentit del deure, el que toca fer, les convencions, la religió, la cultura, el sentit del deure .
És la nostra part instintiva, la que es regeix pel principi del plaer, es el que volem fer, és el que et diu faig això perquè vull i això perquè no vull, el nen interioritza la part infantil de nosaltres i busca satisfer les seves necessitats més instintives quan el pare ens aconsella fer cas de les normes socials.
Per resoldre aquesta bipolaritat que constantment tenim dins del nostre cap i per resoldre tot allò que nosaltres mateixos ens qüestionem i que sovint entrem en conflicte en el qual el pare ens ordena i el nen vol fer una altra cosa diferent i sovint oposada i per conciliar aquesta contradicció hi ha l’adult.
L’adult:
Intenta regir-se pel principi de realitat i és qui en principi hauria de comandar el vaixell, malauradament molts de nosaltres a dins nostre com que no hem madurat , perquè bé no hem patit suficient o no hem après del que hem patit, no existeix l’adult, no tenim un comandament sòlid i és per això que el vaixell va com va i no on nosaltres desitjaríem que anés.
Saber quina part predomina a l’hora de relacionar-te amb tu i també saber amb quina part de tu t’estàs comunicant és clau per saber com estàs actuant i perquè i igual la teva comunicació amb els altres.
Si tu estàs en mode nen i jo també de nen serà una relació de nens i només farem el que ens agrada, mai farem el que hem de fer i sempre serem uns immadurs que per actuar des del principi del plaer mai complirem amb el nostre deure.
Si pel contrari el que tenim molt desenvolupat és el pare serem unes persones complidores, sempre farem el que hem de fer i per fer sempre el que hem de fer mai farem el que volem.
Però si som capaços de madurar sabrem el que ens convé i des de l’adult serem capaços d’harmonitzar el plaer suficient amb el deure necessari i serem capaços de fer el que és més difícil de fer per una persona, que és ser capaç d’harmonitzar-amb si mateix i guanyar congruència sense deixar de ser el que és.
I desenvolupant la teva millor part per convertir-la en la teva major part.
Si vols canviar o millorar has de canviar la mirada
I la mirada són les conviccions, opinions, suposicions, presumpcions, sensacions, creences, pensaments, sentiments i idees que tens sobre tu, sobre els altres i sobre la vida i el món.
Per canviar les creences i per entrenar cal una reprogramació mental.
Una vegada verifiques que una creença era falsa i averigues la certa per entrenar el canvi un bon mètode és la repetició sistemàtica:
Fas una frase per repetir i la repeteixes fins que te la creguis, sempre i quan tinguis clar que la frase que et dius és veritat.
Em dic la veritat perquè em farà més lliure i la meva vida deixarà de ser una lluita.
Si em van repetir una mentida 100 vegades fins que la vaig integrar en el meu sistema de creences , necessito repetir-me almenys igual la veritat que substituirà la mentida.
No pots repetir una cosa mil vegades i pensar que es complirà a no ser que sigui certa.
La reprogramació mental en gran part passa per la repetició però sentint que el que dius és veritat.
“Una creença repeteix la història del seu propi origen“. Sigmund Freud
Si no t´agrada el que sents canvio!
El que sents és veure el món d’una manera determinada.
Si penses que una cosa és dolenta patiràs però si penses que no és veritat seguiràs en calma
Si penso que un fet és un greu perjudici m’autogenero unes emocions que em faran patir, si penso el contrari m’autogenero un altre tipus d´emocions més positives i sols dependrà del que pensi jo de tot plegat.
Jo no puc lluitar contra el que sento si no canvio la meva forma de veure el món.
Si vols canviar el color de la teva vida. Les emocions de la teva vida, has de canviar la mirada i la mirada són les creences.
La mirada és el centre de tot.
Cap on mirem i com ho fem i des de quina visió , és el que marca la nostra vida i malauradament no ens adonem el suficient.
Quan criem a un nen per exemple. Quant els pares ens miren d’una manera i no d una altra ens han inoculat la creença, la seva, que ens l’han fet nostra. Estan inoculant tota una sèrie d’informació del que serà una persona en un futur i no se n’adonen.
Quna diuen, quin trasto.No pots.Es pensen que el nen evoluciona per casualitat i és la mirada dels pares i així ho fem tot.
Quant mirem a tothom.
Per això és tan important la manera com ens parlem a nosaltres i la manera com parlem als altres, perquè no hi ha dues maneres diferents de mirar als altres o de mirar-nos a nosaltres.
Tal com ens mirem a nosaltres mirem als altres.
Jo miro als altres com em miro a mi.
Quan canvio les meves creences canvio la meva mirada dins meu i milloro i quan canvio la meva mirada dins meu canvio la forma com miro als altres i els milloro.
Totes les realitats existeixen alhora, pobresa i riquesa, dolor i plaer, nit i dia, alt i baix i tu incorpores una realitat o una altre en funció de la intel.ligència emocional que hagis incorporat a la teva vida, a més intel.ligència emocional més t acostes a una realitat més satisfactòria per a tu perquè tens més bones eines per trobar aquesta pau, i a mes pau i millora personal més podràs inspirar als altres.
Hi ha una relació entre la teva mirada, el teu nivell de comprensió del món i el teu nivell de consciència en allò que vius.
La realitat no és màgica i no pel simple fet que jo pensi en alguna cosa aquella cosa es convertirà en realitat, no és veritat.
La meva realitat està relacionada amb el meu nivell de consciència i si jo tinc un nivell de consciència primitiu (no em perdono a mi ni als altres, em jutjo i jutjo, no em comprenc ni comprenc, penso que tinc la raó i la veritat.
I per més que pensi el que pensi la meva realitat serà una realitat pobre, però si el meu món és de comprensió, de tendresa, d’intentar comprendre a mi i als altres i al món, no importa el que passi perquè el meu món estarà bé, perquè tots els mons estan a la vegada, no és veritat que hi hagi màgia però jo creo el 100% la meva realitat.
Millorar està al teu abast!
Cal entendre en què consisteix la nostra triple personalitat interna i primer desenvolupar-les per a després harmonitzar-les entre elles.
Intentar que el meu nen estigui content perquè gaudeix de coses que no el perjudiquen, el meu adult està content per dirigir la meva vida i orientar-me cap a objectius vitals positius i el meu pare intern està orgullós de mi perquè veu que he estat capaç de controlar-me i convertir-me en una persona de bé.
El millor que podem assolir és unir l’egoisme positiu que tota autoestima implica amb la solidaritat per conviure amb els altres i sols serem solidaris si aconseguim ser madurs perquè qui és madur no s’aprofita dels demés sinó que sols s’aprofita del seu propi potencial que ell mateix s’ha treballat.
Una persona és madura quan és conscient de les pròpies limitacions i de les pròpies possibilitats i seria un error voler assumir reptes superiors a les nostres forces.
MariCarme M. Moliné . Psicològa a Vic.