El futur del Pallars | Muntanya.net
← K2, Magic Line i Jordi Corominas
Tom Cruise a l’Everest →
El futur del Pallars
Publicat el 21 Novembre 2004 per muntanya
La setmana passada vaig anar al Pallars. Era dijous. El dia era net, esplèndid, amb un cel blau puríssim. Alguns arbres encara conservaven fulles de tardor, però les muntanyes ja tenien neu, anunciant el proper hivern. La cita era a Les Planes de Son, aquest curiós invent que la Fundació Territori i Paisatge s’ha fet a uns prats de pastura sota el cim del Tesso. L’objectiu era un seminari sobre turisme sostenible en zones de muntanya promogut per una escola de turisme de Barcelona.
Un cop més es va reproduir el vell debat. Només les estacions d’esquí representen alguna opció de futur per les valls pirinenques? No hi ha altres alternatives de desenvolupament econòmic? No és possible plantejar-se altres models turístics amb menys impacte en el paisatge i el territori? Realment és factible plantejar models turístics en zones de muntanya veritablement sostenibles?
Feia pocs dies havia tingut lloc a Sort un debat molt similar, impulsat per Depana (http://www.depana.org/pirineuforum/sort.htm), que vol contribuir al debat des de la plataforma Pirineu Viu.
El tema és molt complex i sense cap solució senzilla. Lligar desenvolupament econòmic i conservació del medi és un matrimoni molt difícil en un entorn tan delicat com la muntanya. Al Pirineu el sector primari és pràcticament residual, les indústries mínimes i sense possibilitats d’expansió i només el turisme sembla una veritable opció de futur. Tanmateix el model turístic més exitós seguit fins ara s’ha demostrat altament costós en termes medioambientals, insostenible, amb un enorme consum de sol per segones residències, encara que generador evident de riquesa i benestar pels seus habitants. La Val d’Aran o la Cerdanya en són exemples ben il·lustratius.
El Pallars està en aquests moments en uns moments on ha d’apostar per un o altre model. O bé opta decididament per impulsar l’ampliació de Vaqueira per la vall d’Arreu i la construcció de l’estació d’esquí a la Vall Fosca, consolida Portainé i Superespot (a punt de fer fallida) o bé opta per un model turístic centrat en el Parc Nacional de Sant Maurici.
Cap opció és clara. La primera, potser majoritària entre els habitants del Pallars, suposarà un desenvolupament ràpid i un augment de rendes immediat, encara que els costos sobre el territori i el paisatge seran altíssims i a llarg termini els interrogants són molts. L’altre model suposa un desenvolupament molt més lent, evidentment més sostenible, però potser insuficient per aturar la davallada demogràfica de tants poblets sense futur.
Les Administracions volen nedar i guardar la roba. Autoritzen parcialment l’ampliació de Vaqueira cap Arreu o l’estació de Vall Fosca i alhora aproven el Parc Natural de l’Alt Pirineu. A l’Aragó hi ha un debat molt similar, entre el model Aramon d’ampliació de les estacions d’esquí al preu que sigui (exemple de Espelunciecha i la Vall del Tena) o bé el model del Sobrarbe al voltant d’Ordesa.
El tema és important ja que condicionarà el futur territorial del Pallars en els propers 25 anys, però també el futur de moltes persones i famílies. Cal un debat clar, obert, realment lliure i franc. Iniciatives com les del projecte Dorve (http://www.rurbans.org) treballen en aquesta línia. Cal no oblidar que el principal actiu de les zones de muntanya és el seu paisatge i la seva natura, i que si aquestes actius es malmeten s’està matant el seu futur. Però també cal no oblidar que si convertim el Pirineu en un parc temàtic pels barcelonins, en un pessebre pels turistes, matarem la seva autenticitat