Final del projecte Escoles Coeducadores a la Joan Miró - Fil a l'agulla
Final del projecte Escoles Coeducadores a la Joan Miró
Aquesta setmana hem posat punt final a l’acompanyament a l’Escola Joan Miró, on hem desenvolupat el projecte “Escoles Coeducadores. Coeducació i atenció a la diversitat“. La Sara Carro, sòcia de Fil a l’agulla, ens explica el darrer dia.
Aquest projecte va iniciar-se l’any 2015. Vam començar fent una formació al professorat. Ens trobàvem una vegada al mes i anàvem donant voltes a això de la coeducació. Vam fer assessoraments per cicles. Què vol dir a la pràctica incorporar la perspectiva de gènere?
Vam entrar a totes les aules, vam fer tallers, vam extreure conclusions. Les vam compartir amb les famílies i amb elles també vam abordar temes que interessaven: el joc i la sexualitat.
Durant aquest primer any de treball intens el professorat, amb l’ajuda de Coeducacció, va fer una investigació acció participacipativa (IAP). Van triar tres eixos per investigar: com són a l’escola els contes, llibres i cançons que fem servir? Com és l’iconografia del centre? Excloent? Incloent? Reforça estereotips? Els qüestiona? I per últim: Com són les dinàmiques al pati? Com són les dinàmiques de discriminació? Qui, com, quan s’ocupen els diferents espais? Què té a veure amb el gènere?
Amb tota aquesta informació sobre la taula, amb molta més consciència de com operen les dinàmiques de discriminació al centre en relació a l’eix de gènere, però també de raça, de diversitat funcional i de ritmes d’aprenentatge, vam decidir, conjuntament amb l’equip directiu i l’impuls del claustre, posar el focus durant el curs següent al pati.
Segona fase del projecte. Setembre de 2016. Amb el suport de Coeducacció es constitueix la comissió de pati. Col·laboren les famílies, monitores de menjador, profes, equip directiu i es dóna el tret de sortida a un procés participatiu on tota l’escola pugui somniar el seu pati.
Entrem a les aules, fem enquestes, processem conflictes, es construeixen maquetes, cada classe la seva, i finalment es crea un plànol.Un plànol que no és només un plànol. És un plànol fet per la comunitat. És un plànol teixit. Que a mesura que anava agafant forma enfortia els fils de la comunitat (educativa).
Perquè és un projecte que té a veure amb transformar el pati. Però sobretot té a veure amb transformar les persones, transformar les dinàmiques de discriminació a dinàmiques on poder aprendre de la diferència. Té a veure amb crear espais on totes les persones que el formen i el creen se sentin a casa, segures, vistes, reconegudes.
A l’última sessió amb el claustre, on dèiem adéu, però també donàvem la benvinguda a moltes profes noves que s’incorporen aquest any a aquesta escola i també a aquest projecte, sentia molt d’orgull per la capacitat creativa que tenim en col·lectiu. Perquè a vegades, a l’escola penses “buf, amb tanta feina i ara a sobre una cosa més?”. Doncs sí. Una cosa més que fa orgull, i patxoca i que ajuda i ajudarà a moltes persones a sentir-se més a casa.
Desitjo molt d’èxit a aquesta tercera fase del projecte, liderada per la comissió de pati, i que té com a objectiu materialitzar els canvis previstos. Tenint en compte, i això és el que m’omple d’orgull, els canvis que suposa en el paper de mestre, tots aquests canvis estructurals que es planteja el centre.