Assemblea de la Vila de Gràcia • Mostra el tema - Resum Debat sobre la violència 11.06.2012
Hora i data actual: 22 abr. 2019, 14:58
Resum Debat sobre la violència 11.06.2012
Assumpte de l’entrada: Resum Debat sobre la violència 11.06.2012
Publicat: 21 juny 2012, 13:32
Arran de la Vaga General del 29-M l'assemblea veu necessari tractar el tema de la violència. Es debat d'actes considerats violents o no i es discuteix sobre la seva eficàcia, utilitat, i necessitat en un context de lluita.
Durant el debat s'expressen diferents opinions sense arribar a un consens. S’avalua el debat com útil i es requereix tornar a emprendre’l en el futur.
S'argumenta que ja que cadascú té un concepte diferent de quin acte considera violent, per tal de debatre amb claredat s'hauria de parlar amb exemples d' actes específics.
Després d'un breu torn de paraula es decideix desenvolupar el debat sobre la violència com tàctica/eina de lluita.
· Es remarca que la violència no ens ajuda a arribar a la majoria de la gent que necessitem per fer el canvi. També s'afegeix que sense l'ús de la força no aconseguirem objectius.
· Es remarca que cadascú té una concepte diferent de que és violència i que s'hauria de definir amb exemples específics.
· Es remarca que la reacció violenta és la que el poder busca i provoca, i que la Noviolència és més efectiva.
· No falten argument per què la gent s'enfadi hem de deixar d'intentar arribar al 99% perquè la població ja té prou raons per despertar-se.
· És possible aconseguir un canvi en la societat sense utilitzar la violència? No. Quan la gent s' adoni del que està passant sortirà la violència no organitzada. Hem d' estar preparats i pensar en quin ús intel·ligent podem fer de la violència. Com compaginar les diferents tàctiques en una mateixa direcció. Hem d'acceptar totes les postures sense excloure cap tàctica. El 15-M es va definir com a moviment pacifista però a mesura que va passar el temps es va veure que no era del tot real i que no la totalitat del moviment hi estava d'acord.
· L'ús de la força ha d'estar planificat i organitzat.
· Piquet de la vila: va començar d'una manera i acabar d'una altra. S’ha de saber el que ha de passar ja que participant els hi està donant suport.
· Es considera que la violència no s'ha de considerar com una eina. La història ens ensenya que és el que vol el poder. Els infiltrats/provocadors hi són per provocar violència si no n'hi ha. Això és fer-li el joc a la policia.
· El lema som el 99% no és veritat. Alguns del oprimits estan alineats amb ideologies de la classe més alta. En el moment que agafarem força ells faran el que faci falta per què no guanyem, cops militars etc.. Hauríem de parlar més que de violència, d' eines de lluita per aconseguir objectius. Ex. de lluites que estan sent útils: Forat de la vergonya, NoTav.
· El 15-m ha reunit molts moviments i col·lectius diferents i el pacifisme va ser una estratègia per ser molts.
· La revolució o canvi implica també un canvi personal.
· Les accions violentes no poden posar en perill la multitud. Que cada persona assumeixi les seves responsabilitat.
· Hem de tenir objectius concrets i no violència sense sentit. Cremar contenidors no serveix hem d'anar a causes concretes.. accions contra bancs..etc.
El piquet de la vila: bolcar contenidors per tallar el transit es veu bé, però obligar les botigues a tancar no serveix ja que al cap d'una estona tornen a obrir.
· La ràbia i violència arribarà llavors és millor que ens organitzem assumint les diferents tàctiques sense trepitjar-nos. La censura que s'ha creat sobre aquest tema ha fet que no es parlés i que les persones q no saben el que passa ni com actuar.
· La violència crea caos. No és un problema de por o de no saber com actuar, no es veu bé com estratègia.
· La violència estructural fa que no n'hi hagi prou amb sortir fer una cassolada. Hem de començar a fer accions més contundents amb objectius concrets. Venint del pacifisme alguns de nosaltres no tenim preparació. Es demana suport als col·lectius que si tenen més experiència.
· Es considera que s’està d'acord amb unes accions “violentes” però no s'hi participa per por.
· Es considera que les accions dels miners no es veuen violentes perquè les fan a dins del seu col·lectius i la seva convocatòria. No es vol donar suporta a accions violentes. No es veu bé que l'assemblea es plantegi accions violentes perquè ha de ser un lloc aglutinador.. Hi han accions contundents però no per això violentes.. ex. No pagar impostos, desobediència. Totes les accions que es fan han de ser obertes i organitzades horitzontalment.
· Hem d'aconseguir objectius amb tàctiques no violentes com s'ha fet amb èxit per l'abolició del servei militar o els boicots.
· Es remarca que és una qüestió de tàctica i no d'estratègia. Es considera que no es vol violència de per se. Hi ha moments i llocs per fer-ho. Els actes violents no sempre resten gent i sí que permeten aconseguir objectius: Exemple d'algunes lluites: Vagues a Grècia o sabotatges: tall al subministrament de la electricitat que va aconseguir una baixada de preu per la població que no podia pagar. Es remarca que tallar un cable es el mateix que cremar un contenidor. Piquet de Gràcia va fallar perquè es va dirigir a les botigues petites i no a les grans empreses.
· Es considera que en el piquet de la vila també va ser dirigit als comercis més grans i que si no hi ha agressivitat no serveix.
· No es vol jugar en ser el recurs tàctic per accions violentes que organitzen altres, fent d'escut humà.
· Es remarca que en cap moment s'està parlant de fer accions no consensuades i d'amagat. Sempre s'han de pensar juntes.
· Les persones que tenen tàctiques violentes també creen alternatives no només plantegen violència. Hem de parlar de eines de lluita en moments específics. Es remarca que aquí no hi ha ningú que vol violència per violència.
· La violència que s'entén com a legítima, és la dels poderosos. En aquest context, la violència pot ser utilitzada per aquells que ja no tenen res a perdre.
· No sempre el fi o la consecució d'un objectiu justifica els mitjans empresos per arribar-hi.
· Les accions violentes tenen el perill de ser controlades per les emocions. Les experiències històriques demostren que aquestes accions no sempre han obtingut resultats.
· Es considera que seria necessari fer un debat sobre l'ús ètic de la violència.
· Per tal que la violència, no sigui l'única arma, s'haurien construir alternatives al sistema a llarg termini (força col·lectiva).
· Es considera que hi ha moments en els que l’espontaneïtat de la lluita dona fruits inesperats.