S’originen totes les formes de vida d’un avantpassat comú?
Darwin pensava que totes les formes de vida tenen un avantpassat comú. Imaginava la història de la vida a la Terra com un gran arbre. Més endavant, altres van creure que aquest «arbre de la vida» va començar com si fos un tronc senzill que es va anar dividint en branques o famílies de plantes i animals, i després en branquillons, és a dir, en totes les espècies dins de les famílies de plantes i animals existents avui. Realment va ser així?
Què afirmen molts científics? Molts donen a entendre que el registre fòssil corrobora la teoria de l’origen comú de la vida. També afirmen que com que tots els éssers vius fan servir un tipus similar de «llenguatge informàtic», l’ADN, han d’haver evolucionat d’un avantpassat comú.
Què diu la Bíblia? El relat de Gènesi diu que les plantes, els éssers marins, els animals terrestres i les aus van ser creats segons la seva «mena» (Gènesi 1:12, 20-25). Aquesta descripció permet l’existència de variacions dins d’una «mena», però alhora implica que hi ha unes barreres ben fixades que separen una d’una altra. El relat bíblic de la creació també ens indueix a esperar, en el registre fòssil, una aparició sobtada de nous tipus de criatures completament formades.
Què revelen les proves? Donen suport les proves a la descripció que fa la Bíblia dels esdeveniments, o donen la raó a Darwin? Què revelen els descobriments dels últims cent cinquanta anys?
ES TALLA L’ARBRE DE DARWIN
En els darrers anys, els científics han pogut comparar el codi genètic de desenes d’organismes uniceŀlulars, així com de plantes i animals. Pensaven que els resultats confirmarien el ramificat «arbre de la vida» de Darwin, però no ha estat així.
Què s’ha descobert amb la recerca? El 1999 el biòleg Malcolm S. Gordon va escriure: «Sembla que la vida ha tingut molts orígens. La base de l’arbre de la vida universal sembla que no tenia una única arrel». Demostren les proves que les branques principals de la vida estan connectades a un únic tronc, tal com creia Darwin? Gordon afegeix: «La versió tradicional de la teoria d’un avantpassat comú sembla que no aplica als regnes tal com es coneixen avui. Probablement tampoc no aplica a molts, o a cap, dels fílums, ni a moltes de les classes dins dels fílums». *29
Les investigacions recents continuen contradient la teoria darwiniana d’un avantpassat comú. Per exemple, la revista New Scientist va publicar l’any 2009 un article que citava les següents paraules del científic evolucionista Eric Bapteste: «No tenim cap prova que demostri que l’arbre de la vida sigui una realitat».30 El mateix article cita aquest comentari del biòleg evolucionista Michael Rose: «S’està enterrant l’arbre de la vida amablement, tots ho sabem. El que no s’accepta tant és que s’hagi de canviar per complet la nostra visió fonamental de la biologia». *31
QUÈ INDICA EL REGISTRE FÒSSIL?
Molts científics assenyalen el registre fòssil per defensar la idea que la vida es va originar d’un avantpassat comú. Per exemple, diuen que demostra que els peixos es van transformar en amfibis i els rèptils en mamífers. Però, què mostren realment les proves fòssils?
El paleontòleg evolucionista David M. Raup diu: «Tant els geòlegs de l’època de Darwin com els d’avui dia han trobat un registre molt irregular, en comptes d’un desenvolupament progressiu de la vida. És a dir, les espècies sorgeixen de sobte en la seqüència, no mostren gairebé cap canvi mentre formen part del registre i de cop i volta en desapareixen».32
La veritat és que la major part dels fòssils evidencia que els tipus de criatures es mantenen estables al llarg d’extensos períodes de temps. Les proves no mostren que evolucionin d’un tipus a un altre. Les estructures corporals distintives i les noves característiques apareixen de sobte. Per exemple, el ratpenat, amb els sistemes de sonar i d’ecolocalització, sorgeix sense cap vincle evident amb un avantpassat més primitiu.
De fet, més de la meitat de les principals divisions de la vida animal semblen haver aparegut en un període de temps relativament curt. Com que el registre fòssil mostra una aparició tan sobtada de moltes formes de vida noves i diferents, els paleontòlegs parlen d’una «explosió cambriana». Quan va ser el període cambrià?
Assumim que els càlculs dels investigadors siguin exactes. Podríem representar la història de la Terra amb una línia de temps de la llargada d’un camp de futbol (1). A aquesta escala, hauries de caminar aproximadament set vuitenes parts del camp per arribar al període cambrià (2). Durant una petita part d’aquest període, apareixen en el registre fòssil les principals divisions de la vida animal. Amb quina rapidesa? En menys d’una passa, ja han aparegut totes aquestes criatures!
L’aparició relativament sobtada d’aquestes diferents formes de vida fa que alguns investigadors evolucionistes qüestionin la versió tradicional de la teoria de Darwin. Per exemple, en una entrevista l’any 2008, el biòleg evolucionista Stuart Newman va analitzar la necessitat d’una nova teoria de l’evolució, capaç d’explicar la brusca aparició de noves formes de vida. Va dir: «Crec que el concepte darwinià per explicar tots els canvis evolutius es deixarà de banda i quedarà com un més entre d’altres, potser ni tan sols serà el més important per entendre la macroevolució, és a dir, l’evolució de les principals transicions en les estructures corporals».33
PROBLEMES AMB LA «PROVA»
Per què alguns llibres de text canvien l’escala dels fòssils per tal de seguir la seqüència que proposen?
A dalt a l’esquerra: escala dels fòssils segons els llibres de text
A dalt a la dreta: proporcions reals
I què es pot dir dels fòssils que es fan servir per mostrar peixos que es transformen en amfibis, i rèptils en mamífers? Són una prova sòlida del procés evolutiu? Quan s’examinen de prop es fan evidents alguns problemes.
En primer lloc, en els llibres de text, les dimensions de les criatures coŀlocades en la seqüència de rèptils a mamífers de vegades estan mal representades. Apareixen amb una mida semblant, però en realitat algunes són enormes i altres són petites.
En segon lloc, una qüestió més greu és la manca de proves que demostrin que aquestes criatures estan d’alguna manera emparentades. Els espècimens coŀlocats en la sèrie estan sovint separats, segons calculen els científics, per milions d’anys. Sobre aquests períodes, el zoòleg Henry Gee diu: «Els intervals de temps que separen els fòssils són tan enormes que no podem dir res definitiu sobre la seva possible connexió per ascendència i descendència». *34
En relació amb els fòssils de peixos i amfibis, el biòleg Malcolm S. Gordon afirma que els que s’han trobat són només una petita «mostra, possiblement poc representativa, de la biodiversitat d’aquests grups en aquelles èpoques». I afegeix: «No hi ha manera de conèixer la rellevància d’aquells organismes específics en desenvolupaments posteriors, si és que la van tenir, o quins parentius els unien». *35
QUÈ MOSTRA EN REALITAT LA «PEĿLÍCULA»?
Un article de National Geographic publicat el 2004 va comparar el registre fòssil a «una peŀlícula de l’evolució de la qual s’han perdut 999 de cada mil fotogrames a la sala de muntatge».36 Analitza què implica aquesta comparació.
Si «noranta-cinc fotogrames» del registre fòssil mostren que els animals no evolucionen fins a convertir-se en altres, per què els paleontòlegs combinen els altres «cinc fotogrames» per donar a entendre tot el contrari?
Imagina’t que trobes cent fotogrames d’una peŀlícula que originalment en tenia cent mil. Com en determinaràs l’argument? Potser ja en tens una idea preconcebuda. Però, què passaria si només cinc dels cent fotogrames concordessin amb l’argument que tens pensat, mentre que els altres noranta-cinc expliquessin una història molt diferent? Seria raonable afirmar que la teva idea preconcebuda de l’argument és correcta per aquests cinc fotogrames? Podria ser que l’ordre en què els has combinat és el que encaixa amb la teva teoria? No seria més lògic permetre que els altres noranta-cinc fotogrames influïssin en la teva opinió?
Quina relació té aquest exemple amb la manera com els evolucionistes veuen el registre fòssil? Durant anys, els investigadors no van reconèixer que la major part dels fòssils, els noranta-cinc fotogrames de la peŀlícula, mostraven que les espècies canvien molt poc amb el pas del temps. Per què han guardat silenci sobre un fet tan important? L’escriptor Richard Morris diu: «Segons sembla, els paleontòlegs han adoptat la idea tradicional del canvi evolutiu gradual i s’hi han aferrat malgrat que han descobert proves del contrari. Han intentat interpretar l’evidència fòssil des de l’òptica de les idees evolutives ja acceptades».37
«Afirmar que una seqüència de fòssils representa un llinatge no és una hipòtesi científica que es pugui confirmar, sinó un argument tan creïble com un conte infantil: és entretingut, potser fins i tot instructiu, però no és científic.» (In Search of Deep Time—Beyond the Fossil Record to a New History of Life, de Henry Gee, p. 116, 117)
I què es pot dir dels evolucionistes d’avui? En què es basen per seguir presentant els fòssils en l’ordre en què ho fan? Tenen en compte la majoria de les proves fòssils i genètiques o es basen en les idees actuals de l’evolució? *
Què en penses? Quina conclusió encaixa millor amb les proves? Considera els fets que hem analitzat fins ara.
La primera forma de vida a la Terra no va ser «simple».
La probabilitat que els components de la cèŀlula sorgissin per atzar és pràcticament nuŀla.
L’ADN, el «programa informàtic» o codi que fa funcionar la cèŀlula, és increïblement complex i demostra un enginy que supera amb escreix qualsevol programa o sistema d’emmagatzematge de dades inventat per l’home.
La recerca en el camp de la genètica mostra que la vida no es va originar d’un avantpassat comú. A més, el registre fòssil mostra que els principals grups d’animals van sorgir de sobte.
Per tot això, veus raonable arribar a la conclusió que les proves concorden amb l’explicació bíblica de l’origen de la vida? Ara bé, molts asseguren que la ciència contradiu bona part del relat bíblic de la creació. És cert? Què diu realment la Bíblia?
^ § 9 Els termes fílum i embrancament es refereixen a un gran nombre d’animals que tenen la mateixa estructura corporal distintiva. Els científics usen un sistema de classificació de tots els éssers vius que consta de set categories, en què cadascuna és més específica que l’anterior. La primera categoria i la més general és el regne. Després la segueixen el fílum, la classe, l’ordre, la família, el gènere i l’espècie. Per exemple, el cavall es classifica de la següent manera: regne, animal; fílum, cordats; classe, mamífers; ordre, perissodàctils; família, èquids; gènere, Equus; i espècie, Caballus.
^ § 10 Cal dir que ni l’article de New Scientist ni Bapteste ni Rose insinuen que la teoria de l’evolució sigui errònia, sinó que no hi ha proves que donin suport a l’arbre de la vida, un dels fonaments de la teoria de Darwin. Aquests científics encara busquen altres explicacions dins el marc de l’evolució.
^ § 21 Henry Gee no suggereix que la teoria de l’evolució sigui incorrecta. Només mostra que la informació que ens ofereix el registre fòssil és limitada.
^ § 22 Malcolm S. Gordon defensa la teoria de l’evolució.
^ § 27 Consulta el requadre « És un fet demostrat l’evolució humana?».
Fet: Alguns investigadors que no accepten el relat bíblic de la creació qüestionen dues idees que fonamenten la teoria de l’evolució: que totes les formes de vida tenen un origen comú i que la lenta acumulació de petits canvis ha provocat l’aparició d’anatomies noves.
Pregunta: Vista la controvèrsia sobre aquestes idees fonamentals de la teoria de Darwin, de debò es pot considerar un fet científic la seva versió de l’evolució?
Fet: Tots els éssers vius comparteixen un ADN de disseny semblant, és a dir, un «llenguatge informàtic» o codi que determina gran part de la forma i les funcions de les seves cèŀlules.
Pregunta: Podria ser que aquestes semblances es deguin al fet de tenir el mateix Dissenyador, en comptes d’un avantpassat comú?
És un fet demostrat l’evolució humana?
Si consultes el tema de l’evolució humana en molts llibres de text i enciclopèdies, veuràs una sèrie de dibuixos que mostren un ésser corbat, semblant a un simi, seguit per altres que progressivament tenen una posició més recta i el cap més gran fins arribar a l’humà d’avui dia. Imatges com aquesta, juntament amb notícies sensacionalistes dels mitjans de comunicació sobre el descobriment dels anomenats graons perduts, donen la impressió que l’evolució dels humans a partir d’éssers simiescos està àmpliament demostrada. Es basen en proves sòlides aquestes afirmacions? Analitza què diuen els investigadors evolucionistes sobre els següents punts. *
QUÈ MOSTREN LES PROVES FÒSSILS
Fet: A principis del segle XX, tots els fòssils usats per fonamentar la teoria que els humans i els simis van evolucionar d’un avantpassat comú cabien en una taula de billar. Des de llavors, aquesta quantitat ha augmentat. Avui s’afirma que omplirien un vagó de tren.38 No obstant això, la major part d’aquests fòssils són només alguns ossos i dents. És estrany trobar cranis sencers, però encara ho és més trobar esquelets complets.39
Pregunta: L’augment del nombre de fòssils considerats part de «l’arbre genealògic» humà ha solucionat la controvèrsia entre els experts evolucionistes sobre quan i com van evolucionar els humans a partir d’éssers simiescos?
Resposta: No. De fet, tot el contrari. «Potser l’únic consens és que no hi ha consens», va escriure l’any 2009 Robin Derricourt, de la Universitat de Nova Gaŀles del Sud (Austràlia), quan parlava sobre com s’haurien de classificar aquests fòssils.40 El 2007 els descobridors d’un altre suposat graó de l’arbre evolutiu van escriure en un article publicat a la revista científica Nature que no se sap com va sorgir la línia humana de la dels simis.41 L’any 2002 Gyula Gyenis, investigador del Departament d’antropologia biològica de la Universitat Eötvös Loránd (Hongria), va escriure: «La classificació dels fòssils homínids i la seva posició en el cicle evolutiu sempre ha estat en debat». * Gyenis també afirma que les proves fòssils reunides fins ara no ens permeten saber amb certesa quan, on ni com van evolucionar els humans d’éssers semblants a simis.42
NOTÍCIES SOBRE «GRAONS PERDUTS»
Fet: Els mitjans de comunicació sovint es fan gran ressò del descobriment d’un nou «graó perdut». Per exemple, l’any 2009 es va presentar un fòssil amb el sobrenom d’Ida com si fos una «estrella de rock».43 La publicitat va incloure aquest titular a The Guardian, un diari del Regne Unit: «El fòssil Ida: una extraordinària troballa del “graó perdut” de l’evolució humana».44 Però només uns dies després, la revista britànica New Scientist va dir: «Ida no és un “graó perdut” de l’evolució humana».45
Pregunta: Per què la presentació d’un nou «graó perdut» capta l’atenció dels mitjans de comunicació, però gairebé no se’n fan ressò quan el fòssil s’exclou de «l’arbre genealògic»?
Resposta: Pel que fa als autors d’aquests descobriments, Robin Derricourt, citat abans, diu: «Pot ser que el director d’un grup de recerca necessiti exagerar la singularitat i l’espectacularitat d’un “descobriment” si vol atraure suport financer més enllà dels recursos acadèmics convencionals. Els mitjans de comunicació electrònics i impresos ho incentiven ja que obtenen una història impactant».46
DIBUIXOS I MODELS D’HOMES-SIMI ALS LLIBRES DE TEXT
Fet: Els presumptes avantpassats dels humans sovint apareixen, tant als llibres de text com als museus, amb característiques definides. Normalment es mostren els més antics amb trets semblants als simis i es representen els més propers a l’home amb un rostre, una tonalitat de pell i una quantitat de pèl més similars als humans.
Pregunta: Poden els científics reconstruir amb exactitud aquestes característiques a partir dels fòssils trobats?
Resposta: No. L’any 2003 Carl N. Stephan, antropòleg forense que treballa al Departament de ciències anatòmiques de la Universitat d’Adelaida (Austràlia), va escriure: «Els rostres dels primers avantpassats humans no es poden reconstruir ni verificar objectivament». Va dir que els intents de fer-ho a partir dels simis actuals «probablement són força esbiaixats, molt inexactes i gens vàlids». Què va concloure? «Qualsevol “reconstrucció” facial dels primers homínids és probablement errònia.»47
LA INTEĿLIGÈNCIA I LA MIDA DEL CERVELL
Fet: Els evolucionistes consideren que la mida del cervell és un factor principal a l’hora de determinar si un presumpte avantpassat dels humans és un parent proper o bé llunyà.
Pregunta: És la mida del cervell un indicador segur de la inteŀligència?
Resposta: No. Un grup de recerca que va especular sobre quins éssers extingits eren més propers als humans en funció de la mida del cervell va admetre que «sovint sentien que no les tenien totes».48 Per què? L’any 2009 la revista Mente y Cerebro va explicar que el pes absolut o relatiu del cervell no guarda correlació amb la inteŀligència. I va dir: «Els investigadors no han aconseguit establir cap peculiaritat anatòmica o fisiològica en el cervell humà que no es trobi també en els animals. Només hi ha una excepció a aquesta regla: l’àrea de Broca, que regeix el llenguatge».49
Què en penses? Per què els científics coŀloquen els fòssils a la cadena «de simi a humà» segons la mida del cervell si se sap que no és un indicador fiable d’inteŀligència? Forcen les proves per fer-les encaixar amb la seva teoria? I per què els investigadors debaten constantment quins fòssils cal incloure a «l’arbre genealògic» humà? Podria ser que els fòssils que estudien són senzillament allò que semblen, formes extintes de simis?
I què es pot dir dels fòssils d’aspecte humà dels neandertals, presentats sovint com una prova de l’existència d’algun home-simi? Els investigadors han començat a canviar d’opinió. El 2009 Milford H. Wolpoff va escriure a American Journal of Physical Anthropology que «els neandertals potser han estat realment una raça humana».50
Als observadors sincers no els costa reconèixer que l’ego, els diners i la necessitat de captar l’atenció dels mitjans de comunicació influeixen en com es presenten les «proves» de l’evolució humana. Confiaràs en aquesta classe de proves?
^ § 50 Cal esmentar que cap dels investigadors citats aquí creu en l’ensenyança bíblica de la creació. Tots accepten la teoria de l’evolució.
^ § 54 Els investigadors evolucionistes fan servir el mot homínid per designar la família humana i les espècies prehistòriques d’aparença humana.
QUIN ERROR HI HA A LA IMATGE?
Imatges com aquesta estan basades en prejudicis i suposicions dels investigadors i artistes, no en fets.51
La major part d’aquests dibuixos es basen en fragments de cranis i algunes dents. És estrany trobar cranis sencers, però encara més trobar esquelets complets.
No hi ha consens entre els investigadors sobre la manera de classificar els fòssils.
Els artistes no poden reconstruir amb exactitud la fisonomia, la tonalitat de la pell ni el pèl d’aquests éssers extingits.
Es determina la posició de cada criatura en la cadena evolutiva fins arribar a l’home actual en funció de la mida de la cavitat cranial, tot i que les proves demostren que la mida del cervell no és un indicador fiable d’inteŀligència.
Una de les idees fonamentals de la teoria de l’evolució és que les mutacions poden transformar l’espècie original d’una planta o un animal en una altra totalment nova. Es basa en fets aquesta teoria?
Contradiu la ciència el relat bíblic de la creació?