vivències: La vida al moll. Joan Salvat-Papasseit
ciutat de Barcelona el recorda amb un monument al Moll de la Fusta, al peu del qual hi ha reproduït el poema “Nocturn per a acordió”, que fa referència a l’època en què l’autor va fer-hi de vigilant nocturn.
El Moll de la Fusta va batejar-se oficialment amb el
nom Moll de Bosch i Alsina en honor a aquest polític i empresari català que va
fer-se ric a Cuba. Tot i així, com passa sovint amb molts espais emblemàtics,
pràcticament ningú en fa servir el nom real.
Des d’aquest passeig
a peu de costa s’arriba al Palau de Mar, al Maremàgnum i al mirador de
Colom, entre altres punts emblemàtics. De nit, el moll és alegre i transitat
per la proximitat a les zones d’oci
del Maremàgnum, el Born i la Rambla. Però no sempre ha estat així: de la vida
dura al moll, en va deixar testimoni, fa prop d’un segle, el poeta Joan Salvat-Papasseit:
En Papasseit, tan tendre algunes vegades aquí és més ferreny.
25 de juny de 2015 a les 15:16
Tens raó, Xavier. En cap altre representant de la poesia catalana contemporània trobaríem, potser un sentiment fraternal parell, una preocupació humaníssima consemblant. Hi ha algunes que són molt tristes, i alhora molt positives. Però fixat què el poeta intenta no pensar en les coses dolentes que ha viscut durant el transcurs de la vida i pensa en les activitats rutinàries amb les quals viu. Hi ha una que m'agrada especialment. (La pell de gallina, de debò!) TOT L'ENYOR DE DEMÀ, crec que no l'he posat precisament perquè és trista.
25 de juny de 2015 a les 17:15
PER MI,AN JOAN SALVAT,ES "LA CASA QUE JO VUI"...ANYOR,LLUITA,ESPERANÇA.
25 de juny de 2015 a les 20:13
encara recordo l´epoca en que realment hi habia fusta al moll.Un preciós poema inspirat per las nits de vigilia, cuan el vaixells confesan las sevas historias secretas amb veus extranyas, i las gavinas callan amb respecte.Una abrassada.
25 de juny de 2015 a les 23:33
Oliva, jo també la vull aquesta casa. Tu saps com la podem aconseguir?. Vaig boig perquè la tinguem tots!Una abraçada, amiga
26 de juny de 2015 a les 0:08
Doncs si tu ho recordes, imagina jo que podria ser el teu germà gran.Tu també has fet un poema del poema de Salvat.En aquesta poesia jo només canviaria els mossos pels guàrdies de Franco que custodiaven tot el litoral. I clar las vies del tren que passaven per davant de Colón i del Moll de la Fusta. Quin canvi, oi?
26 de juny de 2015 a les 0:14
Un gran poema d'un gran poeta, Josep. Gràcies.
26 de juny de 2015 a les 23:44