Les raons de la desobediència civil A causa d'una inoportuna lumbàlgia que em té mig paralitzat a casa, he aprofitat aquest matí de diumenge per a fer neteja i endreça de papers, i he trobat un interessant article a la revista OMNIUM, núm 21 -tardor 2012- del qual us en vull fer un extracte...
Ara bé, i com a conclusió d'aquestes reflexions i veritats com temples, podem dir que al si del nostre poble cada vegada hi ha més gent disposada a fer una acte d'afirmació convençuda que, com deien els versos de Salvador Espriu: "Tenim la raó, contra bords i lladres, el meu poble i jo"
Un govern espanyol (teòricament democràtic) mobilitza els fronts polític, econòmic, mediàtic i diplomàtic contra la voluntat de llibertat de tot un poble... Vergonya senyors...!!!. Sempre havien cregut que les manifestacions d'independència i llibertat del poble català eren un bluf, una febrada de quatre eixelebrats, però quan han constatat que això va de debò, els ha agafat amb el pixats al ventre, i han quedat ben descol·locats... I ara, de mala manera, de la forma més barroera possible, més visceral possible, i més antidemocràtica possible, volen posar totes les traves inimaginables per impedir-ho. Surt a la llum l'esperit més neo-feixista que alguns encara porten a dins després de més de 40 anys de la seva teòrica conversió a la democràcia... Ara es demostra quina és la seva democràcia, la de la intolerància més brutal i més rancia. L'espanyolisme està crispat i està descol·locat per la fermesa que ha demostrat el poble de Catalunya i el president Mas al seu davant, i la ferma voluntat de l'ANC. I en lloc de plantejar un diàleg obert i constructiu, l'únic que saben fer és llençar amenaces i mentides sobre el que pot representar la independència de Catalunya, i tots els mals que ens esperen.
Les exposicions de cada planta es divideixen també en àrees temàtiques. I en l'àrea del Món natural vam poder veure la que fou la famosa "ovella Dolly", perfectament dissecada, Així com també tota una altra sèrie de mamífers també molt ben conservats i dissecats...
Nosaltres vam fer un breu recorregut amb la Raquel i l'Eloi, i quan vam arribar a la planta on hi havia una àrea per infants, plena de jocs, l'Eloi ja se n'hi va anar corrents tot solet... Aleshores nosaltres vam aprofitar per acomiadar-nos de la Raquel i vam seguir el nostre breu recorregut pel museu, i després vam sortir al carrer, paraigües en mà, per acabar de caminar una mica pel centre d'Edimburg, abans d'anar a recollir les maletes a l'hotel per marxar definitivament de la ciutat. Passem primer per aquesta cantonada on hi ha la representació del gosset Bobby, davant mateix del Bobby's Bar. El qual, segons diu la tradició, a la mort del seu amo John Gray, va vetllar al costat de la seva tomba durant uns 14 anys. Podeu llegir el relat d'aquesta história en aquest enllaç.
Vam seguir el passeig sota la pluja fins arribar al Grassmarket, i pujant per la Victoria St. vam arribar altre cop a dalt del Lawnmaket, davant mateix de la plaça on hi ha la catedral de St. Giles, i on vam poder veure un noi jove tocant el sac de gemecs, tant tranquil ell, com si fos en un dia de plena primavera... i no, era un dia fred i plujós, però ell sense immutar-se seguia tocant el seu instrument. Realment la gent, i també nosaltres, li recompensàvem amb alguna moneda, en especial per la seva sang freda.
la principal la del mateix sant Andrews, i altres tombes de l'antiga catedral
(retrat de Joe Austen) * *
Primer va actuar el Jamie's Pipe Major, un home gran tradicionalment vestit, que aquí va interpretar entre d'altres peces, l'Amazing Grace En segon lloc va actuar una noia violinista, la Gemma Donald, que era una autèntica virtuosa del violí.
A continuació una noia va interpretar una dansa tradicional ballant per damunt d'unes espases mentre el Pipe major l'acompanyava amb el sac de gemecs. I per acabar la festa, el mestre de cerimònies, presenta a tots els actuants,
Així vam acabar la nostra darrera jornada a terres escocesses... sort que l'autocar ens esperava a la porta perquè, com podeu imaginar, seguia diluviant, com diuen per aquestes contrades... "is raining cats and dogs" Demà al matí tenim unes horetes per fer el comiat d'Edimburg, al migdia marxarem ja cap a l'aeoroport
La Crónica del viatge continuarà i acabar aquí...(09) Publicat per
Jamie's Scottish Evening,