Tanco els ulls i la imatge del padrí s’emmarca al vell cafè.
immersos dins la llum de la gran marquesina,
del Passeig emblemàtic, les paraules fluïen
L’antic cafè “La punyalada”, actualment desaparegut, estava situat a la cantonada del carrer Rosselló amb Passeig de Gràcia. Un lloc idoni per la seva cèntrica ubicació, que el feia molt freqüentat per gent coneguda, com a punt de trobada. La seva transparent marquesina ofrenava l’esplendor del Passeig emblemàtic, al temps que callava el seu brogit... Un espai on la nostra poeta Montserrat Rodoreda situà un moment del seu llibre “El carrer de les camèlies” i on cità l’escriptora Montserrat Roig per a la realització de l’entrevista que aquesta li va fer.
antics cafès,
Siurana etèria
que, arrelada a la roca,
sembles volar...
Des del teu cimadal,
a frec de cel,
abastes l’horitzó de tots els verds.
des d’una roca altiva,
els ulls planejo
pels relleus encrespats.
Mil ressons ancestrals
cavalquen pels vestigis
del més brau esplendor.
Bellesa pètria
que invita a passejar-la,
a assaborir-la
i que deixa a l’esguard
el desig de tornar.
Impregnada d’història,
com un vol aturat,
vius un temps sense temps!
Estancats en el temps...
NO a tradicions cruels.
Parlava amb una amiga,
tot prenent un cafè,
de les sagnants imatges
d’animals torturats, vexats,
en festes populars
que arboren la bandera
de la “tradició”.
Mes vet aquí, que un home aïrat,
va dir-me despectiu:
- animalista histèrica!
I jo, sorpresa, vaig respondre:
- No, simplement PERSONA.
- Vostè i els seus
sou com vampirs ebris de sang.
Creieu que em vaig ”passar”...?
Les illes Medes, des del Montgrí
Espai protegit per a preservar el seu fons marí.
El blau em crida...Em capbusso al silencidel seu paisatge.
I... al mar,un mar de posidòniaoneja, dúctil,com una dansa.I entre verds i rocams,s’aixopluga la faunaque es mostra nítida:coralls, estrelles,cavallets i crustacis i, tot de sobte, el llambregar fugaçd’un banc de peixos.Des d’un forat,un pop em mira...
Roent, com una brasa,
el perfil d'una escórpora
es retalla a una roca.
La posta encén les aigües.Emergeixo del somni!
El Cap de Creus I
Crònica poètica d’una sortida.
Amb la bona companyia de dos botànics passionals, en Joan M. Roure i la Jordina Belmonte, gaudírem la bellesa del Cap de Creus tot entrant per Port Lligat.
I jo, lletraferida, amant de la natura, he tractat d’atrapar la immensitat en la brevetat d’uns Haikus que em plau d’oferir-vos. HAIKUS Mans d’encanteriforjaren la bellesad’un indret únic!Paisatge insòlitamalgama de pedrai verds sotmesos.Sobre una roca, ferit de tramuntana, repta un llentiscle.Sol de migdia.Vertical flamaradaque tot ho abrusa.S’estimba l’onaque dibuixa, salvatge,la partitura!Davalla l’astreentre robins i coures.Pinzell oníric!Al llenç de l’albaes perfila una rocade nit vestida...
... i tot fent camí, ens topàrem amb la sensibilitat d’un artista universal, Dalí, on prega en un poema, arborat als quatre vents, preservar la bellesa natural de l’entorn.
Veure poesia Cap de Creus II →
CAMÍ CAP A RUPIT
Crònica d’una sortida.
Escapçats, els cimals del Collsacabra
ja es retallen al blau.
contrastant al paisatge.
Camí cap a Rupit,
gaudim el verd dels marges on pasturen
les vaques brunes del país.
A la dreta deixem Cantonigròs,
que em sona a música...
Quantes nits de trobades
amb els colors del món!
I arribem a Rupit;
cerquem al mapa l’objectiu
que avui ens porta:
veure “El salt del Sallent”
des d’una vertical de pur vertigen...
Espectacle sonor entre espurnes de llum!
Fauna urbana que habita en les façanes dels edificis de Barcelona.
Tot acompanyant a en Joan M, passional fotògraf, en les seves aventures urbanes, a la recerca de sorpreses arquitectòniques que excitin la seva càmera.
Monstres de pedra
vigilen les mirades
dels ulls de vidre...
Mil objectius ferotges
assetgen l’edifici!!
Davant les sagnants imatges, aquest poema impulsiu.ETIÒPIA Cal vèncer l’infortuni. SOS per Etiòpia.
Tots els dimonis posaren els seus ulls en Etiòpiai vomitaren el verí...I es varen assecarels pous i els núvolsque encenien els verds.I tot es féu estèril,i les llavors brostaren pedres.I el celes va poblar de corbs...
La bellesa de l'instant, em posà el llapis entre els dits...
No als correbous i... un llarg etc.
NO ALS CORREBOUS i... un llarg etc. NO a tradicions cruels.
L’estiu arriba, i un altre cop l’horror de contemplar, impotents, com es maltracten animals. Encara em sagnen les imatges de braus vençuts, a mitja festa, per riades humanes èbries d’ignorància. L' ÈTICA, on és? Aquest matí m’he despertat en un mar de suor... En la follia d’un malson, m’he vist capllaçant els polítics, tot coronant-los amb llorers flamejants. I, arrossegant-los, els he abocat al port entre rialles i burletes. I entre focs d’artifici, he brindat per la meva proesa; mentre, impassible, contemplava com s’ofegaven amb ulls desorbitats... Teníem a les mans que, Catalunya, fos un model de dignitat després del NO a les “corrides”. Mes... s’han permès els correbous. Això no té sentit. Ah, d'aquell pànic de les urnes! Tenia el vot ben decidit, però aquest cop, serà vestit de blanc!
I... en despertar de la nit màgica de Sant Joan, em plau d’oferir-vos aquest poema, format per un Tanka i un Haiku, del meu llibre “A l’ombra dels bambús”. FOGUERES DE SANT JOAN
Dorm, Catalunya,
el son de la revetlla.
Naixia l’alba
entre boires cendroses
i xiscles de gavina.
Encara fumen,
entre el buit del silenci,
fogueres tristes...
(Via verbenadesanjuan.blogspot.com) 0
SÓC URBANITA
i em mana el pas independent.
M’atrapa la ciutat, cromàtica marea
on tothom és ningú...
Paradoxal paisatge
on palpo allò que em crida.
Vull saber-me invisible entre les masses
i gaudir vols de llibertat.
Mes, sento dins el pit el puntual desig
de fondre’m en el verd de la Natura,
percebre el seu batec i embriagar-me amb l’elixir
que destil·len aromes i remors.
Màgic antídot
que m’allibera de foscors!
Del meu llibre “Interiors”
Un tast de "A l'ombra dels bambús"
EL HAIKU I ELTANKA
M’atrau el repte de la brevetat, d'encabir en les disset sil·labes del haiku o en les trenta-una del tanka tot un món de sensacions; aconseguir aquell suggeriment que et faci veure allò que no és escrit. És per això que en tots els meus llibres, hi ha una part destinada per aquesta especialitat.
I amb saviesa mil•lenària
Us ofereixo un recull d’aquells haikus i tankas què m’evoquen vivències que encara fan tremir la meva pell... HAIKUS ... de la infantesa
en el record que em nia.
TANKAS ...intimistes
La boira irisa la teva pell de lluna,
oh lliri d’aigua.
I quan la nit t’acotxa
ets pura llum d’estrella!
El vent flagel•la
un xiprer solitari que trist sospira.
I ara us ofereixo uns poemes blancs amb estructura de Haiku, o de Tanka, o amb les dues formes combinades.
No vull saber-ho.
Tres passions: la poesia, la ceràmica i l'escultura
Per completar la imatge que pugueu tenir de mi, em plau de oferir-vos una mostra de les meves passions, ja que tot allò que neix de l’interior retrata la nostra sensibilitat.
Vull començar amb dos poemes del meu llibre “Interiors” on conflueixen totes tres: escriure, modelar...
EL FANG QUE MODELO
Voldria creure que...
Alguna cosa de mi
al fang que modelo.
Alguna cosa de mi lluirà dins la pupil•la
dels ulls que l’observin.
Alguna cosa de mi acaronarà les mans
que, amb cura, el sostinguin.
Forces invisibles despertant sensacions,
quan jo ja no hi sigui!
I... el misteri d’aquella espera, sense espera, per la sorpresa atzarosa en obrir el forn:
Amb els quatre elements...
Aigua, terra i el bes encès del foc
dins el màgic gresol on respira la idea.
I el neguit de la espera, el temps que s’eternitza,
i, de cop, el miracle entre les mans
fent-se palpable!
Voldria seguir, abans de mostrar-vos algunes de les meves peces de ceràmica i escultura, amb un altre poema que parla del que representa per a mi escriure.
Escriure és el camí que em porta a descobrir-me.
I m’obliga a escoltar-me,
a submergir-me en els dominis
d’aquella veu remota,
a la qui tant sovint girem l’orella.
Ara que som amigues,
bec de la seva saviesa,
instintiva i salvatge.
Ella és l’empenta que em treu del dubte,
la qui m’avisa dels paranys,
la qui m’arrela a les essències.
Rebobinem emocions
que criden ser paraula.
I em diu que les aflori
amb mots de transparència,
que esborri allò que no em dibuixa,
que no caigui en l’error
de disfressar-me.
Que en els meus versos em mostri nua! Del llibre “Enfilo Llunes”
I, com a epíleg, una breu TANKA:
Em cal saber-me,
palpar-me en els meus versos,
desclosa, nua...
Desconeguda imatge
del jo que als mots aflora.
Del llibre “Pell de temps”
I per cloure “TRES PASSIONS”, us ofereixo un ventall de fotografies de les meves peces de ceràmica i escultura que, en noves entrades, aniré ampliant temàticament.
Em plau de formular esmalts amb caràcter: rovellats, terrosos, ocres, naturals. Esmalts amb cos que entre les mans bateguin...He experimentat força i, amb altes dosis de paciència, he aconseguit tactes, textures que vesteixen les peces amb una pell insòlita. Nu modelat amb material refractari.
Peça tornejada contrastant amb una altre de disseny en planxa.
Detall d'un nu de terracota. Peça tornejada coberta amb un esmalt "groc rovellat" d'elaboració pròpia.
Gerro dissenyat en planxa modelada i texturada cobert amb un esmalt "blau rovellat" d'elaboració pròpia.
Detall d'un nu. Gerro de disseny vertical en planxa modelada.
Mural modelat i texturat amb material refractari.
Gerro dissenyat en planxa modelada amb material refractari.
Avui us ofereixo uns poemes de les dues darreres parts d’Enfilo Llunes: FOLLIES i AMB L’ULL DE L’OBJECTIU, que completen la visió global del llibre.
De Follies, una mena d’autoretrat en el vessant artístic. Vull dir, com a introducció, que des de molt joveneta m’he sentit atreta per totes les manifestacions artístiques i, com un repte personal o de juguesca, he provat de fer-ho tot, encara que fos un tast efímer o flor d’un dia. De tot el ventall artístic, només he tingut continuïtat en la ceràmica, l’escultura i l’escriptura, especialment en la poesia. Tres passions que em plau de fondre en una unitat; és per això que sempre il•lustro els meus llibres amb les meves peces. Hi ha un poema que ens aboca a l’interior de Follies:
entorn de l’art, malgrat que sigui un tast efímer:
i pinto pedres i cisello arrels, i copso essències
I obro el ventall de les meves follies, com una porta que us hi convida a entrar.
En un dels darrers poemes del llibre, com un epíleg reflexiu, hi han uns versos que diuen: Dibuixo amb la paraula
en l’univers d’aquest paper! Però... ara parlem d’harmonia. Des d’un refugi de muntanya, tot contemplant com neix el dia, aquest poema lluminós dictat per la bellesa:
Es fon la nit i, lentament, beslluma la llum somorta de l’albada,
i els sentits se sadollen de bellesa. El parpelleig de l’aigua
Una aura nívia embolcalla els tarongers florits
i un estol d’orenetes creua l’instant.
Enfilo Llunes,
Per tal de que us feu una idea global del llibre, avui us ofereixo algunspoemes de les dues primeres parts: Enfilo Llunes i Aromes Breus.
llunes d’amor, pluges d’estrelles,
sota el pal•li argentat d’una nit blanca.
per penetrar en un temps que no ha perdut els seus colors.
I em bec l’alè fragant d’estius de gessamí que encara impregnen
una quietud daurada... Carles Duarte
D’Aromes Breus, exclusivament haikus i tankas i que potser caldria recordar, per aquells que s’animin a enfrontar-se al repte de la brevetat, que la forma més genuïna del haiku és formada per una unitat de tres versos de 5-7-5 síl•labes o sigui 17 síl•labes en total en aquest ordre.I la Tanka, potser com una extensió del haiku, és de 5-7-5-7-7 síl•labes, o sigui 31 síl•labes en total amb aquesta ordenació. Els versos han de ser blancs -metrificats-, sense assonàncies de rima.
HAIKUS Esguard de lluna...
escàpola, la imatge d’abrils que fugen.
que la pell ens tatues d’un nacre efímer.
... Vestits de versos,
Com que si no es té un bloc no ets ningú, he decidit mostrar-me al món virtual i, també, perquè em plau la paraula COMPARTIR. Per tal que em conegueu, potser seria bo començar pel final, per allò més proper com la presentació del meu darrer llibre de poesia “ENFILO LLUNES” el passat dia 10 de març a la llibreria PROA ESPAIS de Barcelona. Presentà l’acte l’escriptor Josep Colet i Giralt, director del Seminari d’Investigació Poètica de Barcelona. El llibre està prologat per Teresa Costa-Gramunt, escriptora d’innumerables títols, tant en poesia, assaig com d’articles en diferents mitjans de comunicació; dona de tracte exquisit i d’una gran sensibilitat.
Brosten versos de pàgines viscudes.El llapis vola a contraventcercant la llum d’un temps efímerque vull vestir de pell.
Desfer les passes...i assaborir en els llavis els besos verges! 0
Tres passions: la poesia, la ceràmica i l'escultur...