TRANSFORMACIÓ URBANA DE LA FÀBRICA PUIGNERÓ (SANT BARTOMEU DEL GRAU)
A final de juliol del 2010 s’inicien els treballs d’enderroc de part del conjunt fabril de Puigneró a Sant Bartomeu del Grau. Es preveu la creació d’un espai col•lectiu que permetrà definir el nou centre simbòlic de la vila. La intervenció sobre les naus industrials, que estaven en desús després del tancament definitiu de l’empresa l’any 2003, s’ha beneficiat dels ajuts de la sisena convocatòria de la llei de barris.
El municipi de Sant Bartomeu del Grau (Osona), amb una extensió de 34,4 km² i 957 habitants censats l’any 2009, es troba relativament aïllat de la resta de poblacions de la comarca i separat de la seva capital (Vic) pels turons de la plana ausetana. Els orígens de la vila antiga (segle XVII) es concentren sobre l’històric carrer Vell.
L’any 1956 Josep i Rossend Puigneró van constituir la societat Hilados y Tejidos Puigneró SA, amb domicili a Sant Bartomeu del Grau. Malgrat no pertànyer a cap de les famílies associades tradicionalment al sector tèxtil català (Llaudet, Muntadas, Viladomiu, Montal, Llobet Guri, Godó, Sedó…), Teixits Puigneró va esdevenir un dels primers filadors i cotoners de l’estat gràcies al creixement de la facturació durant la dècada dels anys seixanta, amb diverses plantes productives a Osona i el Berguedà (Sant Bartomeu del Grau, Santa Eugènia de Berga, Prats de Lluçanès, Roda de Ter...). La creació i posterior ampliació de les naus Puigneró va permetre a la vila històrica de Sant Bartomeu del Grau doblar de població durant la dècada dels seixanta i experimentar una transformació urbana important amb la construcció de les naus i de blocs d’habitatge per als obrers nouvinguts
L’odissea de Teixits Puigneró
Durant la dècada dels setanta, l’empresa acusà greument la crisi del tèxtil que va afectar tota la indústria catalana, i va haver de presentar una suspensió de pagaments l’any 1983 que no es va aixecar fins un any després en assolir un conveni amb els creditors. Posteriorment, als anys noranta, l’empresa va tornar a experimentar importants pèrdues econòmiques per dues causes; principalment per la dura competència del mercat asiàtic (les importacions massives de producte tèxtil van provocar una davallada de les vendes), però també per la condemna a Josep Puigneró l’any 1995 a quatre anys de presó per delicte contra el medi ambient pels abocaments contaminants al riu Ter i a la riera Sorreigs durant els anys 1990 al 1993. Fou el primer empresari a l’estat espanyol que va ingressar a la presó per delicte ecològic. La important mediatització del procés judicial va fer que diversos analistes de l’època coincidissin a qualificar la condemna d’altament propagandística, en recaure sobre un empresari d’un sector poc estratègic i que no tenia padrins polítics.
Des de l’any 1993 fins a l’any 2000, la Generalitat, a través de l’Institut Català de Finances, va atorgar a Teixits Puigneró diversos préstecs per permetre la continuïtat de l’activitat industrial i dels llocs de treball. Tanmateix, l’any 2003, la Comissió Europea, arran d’una denúncia presentada, va resoldre que l’empresa havia de tornar aquests préstecs i això en va acabar de provocar el tancament definitiu.
La fàbrica i el nucli urbà de Sant Bartomeu del Grau
L’evolució econòmica i social que va transformar radicalment la indústria catalana, amb particular intensitat en els eixos industrials tradicionals localitzats a partir de l’aprofitament de l’energia hidràulica (Llobregat-Cardener i Ter-Congost), va provocar que moltes de les velles instal•lacions industrials (colònies, fàbriques, canals) de les quals havia depès l’existència de poblacions senceres s’haguessin anat abandonant progressivament. En aturar-se l’activitat industrial de Puigneró l’any 2003, el gran conjunt fabril de Sant Bartomeu es va emmarcar plenament en aquest escenari, va quedar definitivament desvinculat del seu entorn i i va assolir una presència imponent sobre la imatge urbana de la vila.
El conjunt compacte de naus que formaven la fàbrica representava una ocupació (10 ha) que sobrepassava amb escreix la resta de superfície urbana de Sant Bartomeu. La simple quantificació d’ocupació del sòl no és suficient per comprendre fins a quin punt la posició i la mida de la peça afectaven el conjunt del poble, ja que el carrer que agrupa les edificacions històriques (carrer Vell) es definia volumètricament, en gran part de la seva façana de llevant (pràcticament 200 m), amb els murs més o menys cecs de la fàbrica. Aquest fet contrastava fortament amb la imatge de l’espai del carrer de la façana de ponent, on domina la presència d’edificacions residencials tradicionals.
Sisena convocatòria de la Llei de barris
La voluntat municipal de convertir la fallida de Puigneró en una oportunitat de canvi per al poble es va traduir en l’oportunitat de beneficiar-se de les ajudes convocades per la Generalitat en el marc de la sisena convocatòria de la Llei de barris (LLEI DE MILLORA DE BARRIS), en la qual s’habilitava per primer cop una línia de subvencions específica per a municipis de menys de 10.000 habitants, anomenada “viles amb projectes” (PROGRAMA VILES AMB PROJECTES). En la proposta presentada per l’Ajuntament, l’àrea d’intervenció constava de dues zones ben diferenciades: d’una banda, el nucli antic del poble, desenvolupat seguint el carrer Vell, i de l’altra, les naus del recinte de l’antiga fàbrica Puigneró.
Segons l’alcalde Miquel Colomer (Independents per Sant Bartomeu), el consistori havia detectat diversos problemes al poble. Per un costat, la manca d’un centre simbòlic (sumat a l’impacte volumètric que suposava l’existència de l’antic recinte), i per l’altre, la pèrdua de població combinada amb un atur elevat (causat en gran part per la fallida l’empresa). Així, el projecte presentat per l’Ajuntament a la Llei de barris combinava accions per fer front a ambdós problemes. Entre les principals actuacions hi havia la creació de la plaça Nova emplaçada en paral•lel al carrer Vell, un vial transversal, la remodelació integral del carrer Vell, la creació d’un centre cívic i d’un centre de dia en una de les naus de l’antiga fàbrica, l’adaptació d’una altra nau per acollir una pista poliesportiva coberta, i l’impuls de programes de recuperació de locals inactius, de foment del comerç sostenible i de gestió d’horts ecològics. En conjunt, el projecte de regeneració integral de Sant Bartomeu del Grau estava pressupostat en 3,4 MEUR, dels quals 2,6 MEUR procediran del Govern. Les actuacions previstes s’executaran en un àrea on viu el 43% de la població del municipi, un total de 411 persones.
La primera fase de la transformació urbana consistia a enderrocar les naus de propietat municipal adjacents al carrer Vell (a les naus perifèriques s’havia instal•lat recentment l’empresa Fundació Dúctil Benito). Posteriorment a l’enderroc, calia construir les xarxes de serveis, com el clavegueram o la xarxa elèctrica i la superfície de la plaça. Més endavant es preveien les actuacions de reequipament i promoció econòmica de l’àmbit. L’Ajuntament va licitar les obres d’enderroc de la primera nau on aniria la nova plaça d’uns 1.500 m² per 402.000 €. Les obres van començar el mes de juliol.
Les cases obreres
En paral•lel al procés de reconversió de les naus, les antigues cases barates dels obrers de Puigneró (uns 70 habitatges dels quals uns 20 restaven ocupats) que havien passat a mans de la Seguretat Social en el concurs de creditors després de la fallida de l’empresa, es van posar a subhasta el gener del 2007. En quedar la subhasta deserta, l’Incasòl va negociar amb la Seguretat Social i els va adquirir. La previsió era d’enderrocar els habitatges existents i construir-ne de nous, adaptant-los al marc normatiu de referència actual. Segons fonts municipals, havia de ser possible la realització de les obres en dues fases, per tal de facilitar el reallotjament dels afectats.
Les previsions de futur per al municipi
Es preveia finalitzar les obres d’urbanització de la nova plaça la primavera del 2011 i la resta d’actuacions en l’horitzó 2012-2013. Per fer el seguiment de les operacions i incorporar les aportacions ciutadanes a tot el seguit d’actuacions, l’Ajuntament havia posat en marxa el mes de juny una comissió ciutadana amb una vintena de persones representants dels agents econòmics i socials del poble.
Com a mostra de la voluntat municipal de seguir avançant a poc a poc en la reconversió de l’antic recinte fabril i el conjunt de la vila, l’alcalde Colomer va destacar al diari digital el ter.net que el nou espai oferiria una bona oportunitat per a iniciatives econòmiques particulars de botigues i locals de restauració.