Fotografia Nocturna de l'Empordà: de desembre 2013
Hidroavió accidentat
El 19 de juliol del 1986 un incendi gegantí va carbonitzar l’Albera i el Cap de Creus, durant quatre dies el foc va anar avançant davant de la impotència de tots nosaltres que no hi van poder fer res per apagar-lo. Finalment, un diumenge a primera hora s’extingí en arribar al mar i es van computar 26.000 Ha cremades.
Al començar al Pertús aquell dia de forta tramuntana i veient les grans proporcions que havia agafat, els bombers de la Catalunya nord van demanar ajuda, un DC·6 va sortir de Marsella per col·laborar en la extinció, tres hores mes tard van perdre la comunicació amb l’aparell, s’havia estavellat sobre el mas de Requesens i els quatre tripulants eren morts.
Tot hi haver participat en aquella extinció fins l’extenuació, mai vaig voler anar a veure l’avió accidentat i mireu que ha estat motiu de peregrinatge durant tots aquests anys! Aquest dissabte 7 de desembre i amb l’excusa de fer unes imatges nocturnes, vaig anar-hi acompanyat d’en David Felip (estudiant de fotografia) i la Laia Marquès experta en il·luminació.
El lloc impressiona per la història que té. Fotografiar aquest aparell al mig d’un bosc de rebrot desprès d’un quart de segle de la tragèdia, és molt complicat. L’única resta que vàrem poder fer, va ser la part més gran que es conserva, la cua. Aquesta és enorme, no oblideu que estem parlant d’un DC-6. El resultat que hem estat capaços de treure és el que avui us mostrem.
L’altre dia tot passejant pel Cap de Creus i en absoluta soledat, bé, menteixo, acompanyat del meu gos i rodejat de feristeles com la guilla, el gorja blanc i, un grup de senglars, el meu cap anava pensant en aquests dies que s’apropen i en tot el seu significat.... però, ara no vull filosofar sobre aquests fet. Tan sols dir-vos que van aparèixer les imatges que podia utilitzar per felicitar-vos.: un arbre, un camell i una cova.
L’arbre, és un pi que ha perdut la protecció i la sal portada pel vent l'ha mort.: Us desitjo que mai perdeu la feina que com a mínim ens permet sobreviure.
La cova amb la seva llum càlida és per desitjar-vos un sostre segur i compartit amb les persones que més us estimeu.
I el camell petrificat que serveixi per desitjar-vos una vida llarga, plena de salut, imaginació i creativitat.
Publicat per Eduard Marquès a 20:34 7 comentaris:
Despullats.
Dins del cercle dels fotògrafs hi ha un veritable deliri per captar els colors de la tardor, la dels boscos caducifolis plena d’ocres ferruginosos, fruit de la desaparició del verd clorofíl·lic. A l’Empordà aquest tipus de bosc és escàs i difícil per no dir impossible de capturar, s’ha d’anar fins les fagedes de l’Albera o conformar-nos amb les pollancredes d’algunes plantades que esquitxen la plana, però a sobre tenim la tramuntana que se’n ocupa de despullar-los al mínim signe de debilitat, en definitiva aquesta és una missió impossible. Aquest és la meva foto de comiat de tardor ;-)
Ordenats.
Sempre m’ha donat la sensació de que la natura té un ordre caòtic, és una de les coses que més em fascinen i encara més, poder anar descobrint totes les interrelacions que hi ha entre aquest components. En canvi, els conreus tenen l’ordre imposat per la mà de l’home, aquests monocultius “militaritzats”, des del punt de vista estètic tenen l’atractiu en la geometria de les seves formes i, he de confessar que també m'agraden però, com que soc de naturalesa desordenada, m’encanta fotografiar-los agitant la càmera i fent una aproximació a a la seva abstracció. Us deixo una pollancreda en estat hivernal.
Publicat per Eduard Marquès a 18:00 4 comentaris:
Inscultures de Planells
Aquest passat mes de juliol vaig presentar-vos aquesta llosa amb inscultures en una entrada que no va acabar de convencem però, m’havia de servir per seguir practicant la il·luminació amb lot càlida. Avui us presento el mateix monument però amb un cel més “canyero” i una il·luminació menys acurada (mea culpa). Si aquella primera foto havia estat feta a 1600 Iso i durant 20 segons, aquesta ha estat feta a 400 ISO durant dues hores i 120 imatges apilades. Espero que us agradi.
El més fotografiat.
Aquest núvol va aparèixer un capvespre d’aquest mes de novembre, s’estenia per bona part del Pirineu oriental d’un forma espectacular. Es va fer famós fins al punt que en el telenotícies van aparèixer multitud de fotos fetes des de diverses comarques. Fa gràcia veure aquest deliri que tenim per capturar la bellesa del paisatge i compartir-ho, això com a mínim és un signe de salut col·lectiva. No us sembla?
Us mostro dos moments de la seva vida, un és des del bell mig de l’estany de Castelló, en que es veu el vent que el generava, i l’altre, quan va perdre el color abans de fer-se fosc.
N'hi ha alguna que mereixi l' INDULT?
Publicat per Eduard Marquès a 9:00 15 comentaris:
Crec que ja ho he explicat que fent una circumpolar, en la qual la càmera s’havia d’estar dues hores i mitja treballant sola, tot i haver-la fixat amb 5 kg de pes, la tramuntana la va tombar. Doncs d’aquella nit vaig poder salvar aquesta foto que té la gràcia de la traça que van deixar aquests núvols i que reflecteixen l’ambient ventós.
En les nits de lluna es pot jugar molt amb el moviment dels núvols perque deixen pintat el camí per allà on passen i, generen moltes vegades punts de fuga i/o traces que poden ser un bon recurs a l’hora de composar i intentar que la foto que fem sigui impactant.
Què us sembla? M’ajudeu? Comencem amb la imatge d’aquest aflorament granític entre oliveres, imatge feta l’hivern passat i que té la peculiaritat que la roca s’ha il·luminat de forma zenital amb un lot.
INDULTADA o CONDEMNADA?
Venen trepitjant el territori, valls, muntanyes. Ara la plana de l’Empordà, amb les finques agrícoles, els masos, contra la voluntat de les famílies que treballen la terra i l’estimen. Destrossen el paisatge, un dels actius de l’economia d’aquest territori. No tenen escrúpols ni sentiments, són les grans corporacions de l’energia elèctrica amb el vist-i-plau dels governs.
Malauradament mai tenim la certesa de que es puguin conservar els valors naturals i paisatgístics d’un lloc, en qualsevol moment pot aparèixer una iniciativa per destruir-los.
El territori conservat sempre estarà amenaçat!
Des de fa unes setmanes s’estan alçant aquests gegants de ferro que trencaran el paisatge de la nostra terra, són les torres de la línea de Molt Alta Tensió (MAT). Aquesta imatge que avui us presento és un homenatge a tota la gent que ha lluitat en una batalla ara perduda i que pot ser l’avantsala d’una època en que les empreses elèctriques ens volen sotmetre a les seves lleis. Hem perdut aquesta batalla però no la guerra per l’independència energètica. Desenvoluparem un nou model energètic sostenible que donarà servei a les persones.
La imatge s,ha fet a 400 iso, f5,6 i 30 s d,exposició, però la gràcia ha estat amb la il.luminació que s,ha fet amb lot càlida i el bon art de la Laia Marquès
Publicat per Eduard Marquès a 9:43 8 comentaris:
Forçant la màquina
Els dies que està núvol tenim la possibilitat de fer fotografia de llarga exposició utilitzant filtres de densitat neutra (DN), aquests filtres impedeixen l’entrada de la llum al sensor i no modifiquen (gaire) el color. No ho faig quasi mai, però si algun dia estic limitat i aquesta és la única opció, tampoc em tallo ni un pèl. Imagina’t que fas un viatge i has de fotografiar diversos indrets, tan sols tens dues oportunitats al dia de fer fotografies amb llarga exposició (al crepuscle i l’albada), aquesta és una opció (amb l’ajut dels núvols) d’allargar les hores aptes per la fotografia de llarga exposició. Et deixo un exemple fet aquest dissabte 16/11/13 a la vora del cap Norfeu.
Al sac i ben lligat.
Finalment i després de sis mesos d’esforços i patiments l’arròs ja és a les sitges a punt per entrar al molí. Dijous (21/11/13) a la tarda vaig anar fins els arrossars de Castelló d’Empúries, aquí hi ha els camps d’arròs ubicats més al nord de la nostra terra, són els darrers en segar-se.
Per l’Albera entrava una cua de front glacial que enfarinava el Puig Neulós. A la plana, tot just ens arribaven unes fines gotes per tocar els nassos.
El sol va tenyir de rosa els núvols d’aiguaneu i em va donar l’oportunitat de captar aquests instants sobre els camps acabats de segar. Aquí us les deixo perquè també en disfruteu tots vosaltres.