Això és una foto aèria de la platja
del Trabucador, al Delta de l'Ebre. Heu vist la forma que té la seva part
interna, la que dona a la Badia dels Alfacs (esquerra de la foto)? Heu vist
aquestes ratlletes que surten de la platja cap al mar, que n’hi ha tantes? És intrigant, no? Com s’han
format, què les ha produït? Perquè n’hi ha tantes, perquè estan espaiades bastant
regularment a lo llarg de la costa? Aquestes empremtes semblen fetes per algú, però no, son
naturals, les ha degut produir els corrents i les onades. Però com?
Un dia això em va impactar tant que vaig començar a investigar-ho. Sense adonar-me’n
m'hi vaig anar ficant, he aprés molt sobre corrents, onades, marees, la
morfologia de les platges. He vist que en moltes platges del mon hi ha fenòmens
semblants, que això cau dintre de la categoria de la morfologia rítmica o de
les barres rítmiques. Em vaig assabentar de que el 1938 un investigador americà
ja va publicar un article sobre unes barres molt semblants a les del
Trabucador, en el llac de Michigan als USA. M’he fet expert en això, en la dinàmica de les barres de sorra a
les platges. He aprés de fenòmens germans, les ones de sorra o els bancs de
sorra. N'he fet el meu tema de recerca professional, he aconseguit engrescar a
una dotzena de col·legues a treballar en això, he contactat i col·laborat amb
diversos especialistes en aquests temes d’altres països, he dirigit 9 tesis
doctorals, he fet més de 100 conferències en congressos, he donat classes sobre
això, he publicat més de 50 articles en revistes especialitzades. Però han
passat quasi 29 anys i aquesta platja, la que em va provocar i va determinar la
meva especialització científica durant 29 anys, segueix sent un misteri. És com el meu koan. Ara que no em falta molt per
jubilar-me vull tornar, finalment, al Trabucador. Deixaré les matemàtiques,
tota la ciència que he aprés, i li preguntaré directament. Escoltaré el que em
vulgui dir amb les seves mestralades i les seves postes de sol, i les seves
llevantades, i els arrossers i l'aigua barreig d'aigua dolça i aigua salada. I
la seva sorra tant fina. I potser, si vol, em revelarà el seu misteri.
Ho sento. Jo no crec que aquest escrit tingui molt a veure amb espiritualitat. Però si que el que dic ha estat absolutament determinant per la meva vida durant els darrers 28 anys. He descuvert recentment aquesta foto magnífica de l'Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya, i em feia gràcia escriure-ho ... a
Doncs jo si que crec que aquesta entrada te a veure molt amb l'espiritualitat.Una abraçada.
15 de març de 2015 a les 19:35
Del todo de acuerdo con Mercedes. No sabes hasta qué punto tus ondas, olas, mareas y matemáticas han influido en mí. Te agradezco en gasshô :))
16 de març de 2015 a les 12:33
Ane, no estamos aislados, estamos interconectados, somos uno. Seamos pues conscientes de esta interconexión, y gozemos de ella. Y me encanta oir que las ondas, las olas, las mareas y las matemáticas te han llegado! Mercedes, evidentemente, decir que esto no tiene que ver con la espiritualidad es quedarse a un nivel muy superficial. Es asi si nos movemos en un mundo de etiquetas. Pero en el zen sabemos que espiritualidad es todo. La actitud y la forma de vivir cualquier momento de nuestra vida es espiritualidad. Desde responder a este comentario a salir a hacer la compra, desde afeitarme a elegir mi tema de investigación. Una abraçada molt gran per les dues!! 21 de març de 2015 a les 11:41