Les tres escriptores estan per davant de Murakami en la llista de la casa NicerOdds per al Nobel, que aquest any tindrà dos guanyadors
La poeta canadenca Anne Carson és la preferida de les apostes.
La poeta canadenca Anne Carson (Toronto, 1950) lidera en aquests moments les apostes per guanyar el Premi Nobel de Literatura del proper 10 d’octubre. Cert és que les apostes ja no són el que eren i que el comité suec sembla jugar a despistar, especialment després que fa uns anys es descobrís que en diverses edicions hi havia hagut filtracions que feien que determinats autors protagonitzessin ascensos meteòrics en les cases d’apostes en tan sols unes hores (Pamuk, Müller, Le Clézio…). Ara bé, tot i que les apostes no són cap ciència, sempre té la seva gràcia veure on posa la gent els seus diners.
Cal recordar que aquest any hi haurà dos guanyadors del Nobel de Literatura, degut a l’escàndol d’assetjament sexual ocorregut a l’Acadèmia sueca l’any passat, cosa que va provocar que es posposés l’entrega del premi un any. En els cercles literaris del nostre país gairebé tothom pensa que si hi ha dos guanyadors, almenys un serà dona. Potser els dos. I aquesta deu ser una convicció arreu del món perquè els tres primers candidats per guanyar el Nobel són dones: a Carson la segueix la francesa Maryse Condé (Guadalupe, 1937), que va guanyar el simbòlic Nobel alternatiu que el 2018 va crear un grup d’escriptors i llibreters suecs per cobrir el forat que deixava el premi gros d’Estocolm. La tercera posició és per a la xinesa Can Xue (Hunan, 1953), de la qual, en castellà, no n’hi ha res publicat.
El primer home que apareix a la llista és el japonés Haruki Murakami (Kioto, 1949), etern candidat, seguit per l’escriptora russa Liudmila Ulitskaya (Dablekánovo, 1943), el kenyà Ngugi wa Thiong’o (Kamirithu, 1938), la canadenca Margaret Atwood (Ottawa, 1939), l’estatunidenca Marilynne Robinson (Idaho, 1943) i la polonesa Olga Tokarczuk (Sulechów, 1962). Altres noms que apareixen a la llista són els hongaresos Péter Nádas i László Krasznahorkai, el romanés Mircea Cartarescu, l’austríac Peter Handke, el poeta sirià Adonis, el txec Milan Kundera, l’albanés Ismail Kadaré i l’espanyol Javier Marías.
De moment, tot són especulacions, però si hem d’analitzar com han anat les coses en els darrers anys, aquest 2019 tot apunta que, efectivament, almenys hi haurà una dona (després dels premis a Bob Dylan i Kazuo Ishiguro). Si hem d’analitzar les tres favorites per a les cases d’apostes, passa que en els darrers set anys ja han estat reconegudes les literatures del Canadà (Alice Munro, 2013), França (Patrick Modiano, 2014) i Xina (Mo Yan, 2012) i encara que alguna vegada ha succeït, el jurat prefereix deixar un temps abans de premiar autors de països que han estat guardonats en anys recents (no va ser així, en canvi, amb Modiano, que se’l va endur només sis anys després que Le Clézio).
L’Acadèmia sueca té un deute històric amb les lletres africanes, donat que fa catorze anys que no el guanya ningú d’aquest continent (des de J.M. Coetzee, 2003) i només en una ocasió l’ha guanyat un africà amb obra escrita en una llengua autòctona (Naguib Mahfuz, 1988, que escrivia en àrab). Aquí hi entraria Thiong’o, que ja s’ha convertit en un clàssic de les apostes i que escriu en una llengua minoritària africana. Posats a analitzar, el Nobel mai l’ha guanyat una dona de l’Àsia Oriental, cosa que juga a favor de la xinesa Can Xue o de la japonesa Yoko Tawada (que actualment resideix a Berlín). Tampoc el guanya un autor àrab des de Mahfuz, cosa que podria donar joc a Adonis, i no se l’emporta cap dramaturg des de 2005 (Harold Pinter). Però la veritat és que l’Acadèmia sueca ja fa temps que recorda que l’única cosa que tenen en compte a l’hora de decidir-se és la qualitat de tota una trajectòria literària, i de bona literatura al món n’hi ha tanta…
Manel HaroPremi Nobel de Literatura