slow food m | Neolosfera
slow food m
Publicat el 29/09/2017 per obneo
Primera documentació: 14/10/1996
Contextos El pare de la criatura és Stefano Bonilli, un creatiu carismàtic que, fa uns anys, quan la filosofia nord-americana del menjar ràpid, conegut com a fast food, va envair tots els racons d’Europa, es va treure de la màniga l’slow food: menjar a poc a poc i bé. [El Periódico, 28/09/2003]
A Cardedeu està creixent el concepte de l’slow food, amb productes de qualitat i que es puguin comprar a menys de 100 quilòmetres de distància. [País km0 (La Xarxa), 11/08/2016]
Observacions La lentitud acostuma a ser un ingredient bàsic en la qualitat de l’acte de menjar. Això és el que promou el corrent slow food, un manlleu de l’anglès que està format per l’adjectiu slow ‘lent’ i el substantiu food ‘menjar’.
Aquest concepte, que va néixer el 1986 a Itàlia de la mà del gastrònom Carlo Petrini, és una rèplica del fast food, el menjar ràpid, que s’ha anat estenent arreu del món. El moviment slow food o menjar lent s’organitza en locals anomenats convivium, els membres dels quals es proposen col·laborar en la recuperació dels productes de quilòmetre zero i preservar el patrimoni alimentari local, així com promoure la riquesa de la cuina tradicional com una primera fase cap a la reintroducció d’unes formes de vida més saludables. Avui en dia aquesta associació, el símbol de la qual és un cargol, està present en 160 països i compta amb més de 100.000 socis.
Com a alternativa al manlleu, el Termcat proposa el compost culte ecogastronomia, que no ha acabat de fer fortuna entre els experts culinaris d’aquest moviment, ni tampoc en els mitjans, ja que l’Observatori no n’ha recollit cap ocurrència.
Un pensament sobre “slow food m”
Retroenllaç: street food m | Neolosfera