Bestiari del procés: G. Galdón, X. García Albiol i L. Messi
- de gener 13, 2015
Galdón, Gemma (membre del Consell Ciutadà espanyol de Podemos).
D’exigent a exigida.
Els qui ens dediquem a la crítica política als mitjans tenim un risc màxim: dedicar-nos un dia al tema. Comença a ser, ja, fins i tot abans de fer el gran salt a la palestra, el problema de l’ex-tertuliana Galdón. Assot dels altres, comença a tastar la pròpia medicina i a posar de relleu com l’extrema exigència pot mudar, per art de màgia, en comprensió absoluta en el cas dels seus. Durant setmanes la vàrem escoltar i llegir hiper-crítica amb els condicionants logístics de la Consulta del 9-N, en vetlla permanent per la puresa democràtica del procés. I vet aquí com aquest filar prim s’ha convertit en empassar-s’ho tot quan, en el procés d’elecció dels càrrecs locals de Podemos, la participació en el vot a internet ha estat en algun municipi del 600% dels inscrits. Nova política, sí senyora.
Ensumar vots.
Amb una irresponsabilitat al·lucinant, el representant més destacat del poder municipal del partit del Govern espanyol a Catalunya, va decidir, amb els cadàvers de les víctimes de la massacre de París encara calents, utilitzar el dolor de tot un país en un acte de campanya contra la immigració a la seva població: “Quizá es el momento que la UE se plantee si puede seguir con la política que cualquiera tiene todos los derechos”. És ben immoral aprofitar l’execrable maldat d’uns quants radicals per defensar la privació de drets de manera arbitrària determinats col·lectius en funció de criteris abstractes; persones a les quals, quan convé, no només se les utilitza com a força laboral de xoc, sinó també com a argument d’una campanya que ja s’albira a l’horitzó. Que la nit del 24 de maig puguem dir que Catalunya és un país una mica millor.
Messi, Leo (davanter del FC Barcelona).
Fa dos anys que Messi no és qui era. En alguns partits se’l veu vagar, desarborat, sense rumb definit. Com en gairebé tot a la vida, l’explicació, segur, és multifactorial. Potser la manca d’entesa amb els entrenadors i amb la directiva ha tingut a veure, combinada amb problemes físics, més o menys evitables. Potser, la paternitat el distreu. Hi ha un altre element, però, innegable: el Govern espanyol l’ha marcat com a objectiu a abatre. És una víctima col·lateral del procés. No hi ha dubte que els nostres veïns (i l’establishment català que els dóna suport i que n’és l’instrument tan sovint) consideren el Barça com a una institució clau per al control moral dels catalans. I s’hi apliquen amb el seu actual buc insígnia. I Messi, que ni li va ni li bé, tot i que ha viscut més anys en aquest país que a l’Aregntina, s’hi ha cansat. I ja fa les maletes.
Gemma Galdón Leo Messi Xavier García Albiol
Xavier Rull 13 de gener de 2015 a les 8:28
Sobre això que comentes de Podemos, amb tothom amb qui parlo arribem a la mateixa conclusió: d'aquí a uns mesos o pocs anys, hauran decebut més de la meitat dels seus possibles seguidors i/o votants.
És el que té viure en la bombolla del món acadèmic/universitari o en la bombolla de les tertúlies: quan t'has d'arromangar, feia rai. Perquè la realitat és molt bonica analitzada en una aula universitària o en una tertúlia radiofònica o televisiva. Però la realitat és molt més complicada de gestionar quan et toca pilotar un país.
(I perdoneu que faci venir l'aigua al meu molí: una mica això li passa a en Junqueras, molt fi acadèmicament, però amb poca experiència de govern, on et desgastes un munt perquè t'has d'arromangar. No arriba als nivells d'inconsistència dels de Podemos, evidentment, hi ha un xic més de solidesa en en Junqueras, però es nota que li falta rodatge en això del poder. I consti que això mateix li ho he dit, a en Junqueras.)
Oliva 13 de gener de 2015 a les 14:17
LA SRA.GABALDON,.."DEL DICHO AL ECHO..." POTSER LI VA LA MARXA DE "PAPA JEFE",I SER AUTORITARI ES BO PER REFORMAR LA SOCIETAT,QUAN MANAN ELS SEUS ESCLAR.
GARCIA ALBIOL:"TODO ESTA ATADO Y BIEN ATADO".
MESSI:SI JO FOS ELL,FUGIRIA CORRENTS....