Dones a l’Índex. Virgínia Paganini al món de Verdi i Lambroso
5 de setembre de 2014 Dones
Infelices són les heroïnes romàntiques de les òperes de Verdi, dones que no poden sommiar en l’amor obligades a no poder elegir marit, subjectes a les regles de la societat patriarcal, inferiors en drets a l’home. Són part de la història dramàtica que viu la dona seduïda per l’amant, abandonada per aquest, rebutjada per la família i la societat i sovint abocada a la prostitució, aquell estat infamant que Virgínia Paganini amb d’altres denuncia com a “esclavitud, tracte de blanques ” i es declara “abolicionista de la prostitució” des de les pàgines de la revista “La missió de la dona” que publica des de l’any 1877.
Les llibertats noves de la Itàlia unida i la desaparició del Papat com a potència política europea han creat una nova cultura incipientment laica i fortament sentimental que alhora que celebra la independència del país redescobreix la de la persona, no pas legalment ni socialment igualitària la de la dona que malgrat els impediments aixeca la seva veu. La protagonista verdiana és una eclosió de sentiments i sensualitat romàntica, d’amor apassionat subratllat pel dramatisme de la música, moltes seran “seduttas e abbandonatas”, víctimes del crim més gran de l’home contra la dona, el de , diu na Paganini, ” la seducció de la innocència” , la promesa d’amor incomplida que Gilda, a “Rigoletto”, rep del Duc quan aquest li pregunta “M’estimaràs?”, “i vos?”, “la vida entera”.
Verdi escriu les belles pàgines de la innocència ofesa influït per Virgínia Paganini que clama que “la destrucció del capital social de la dona té efectes devastadors”, no hi penetra la veu de Lambroso que propugna amb èxit la classificació de la dona en delinqüent, prostituta i normal, per a ell la prostituta és una dona frígida, atàvica, que fuig del treball, impúdica i malalta mental, una anormalitat científica. No és així Violetta, la protagonista de “La Traviata”, convertida en la representació cultural de la prostitució com un mitjà d’emancipació, una postura feminista de control de la sexualitat.
Virgínia Paganini és una abolicionista convençuda, exigeix la supressió de les “cases de tolerància”, un lloc que margina la prostituta de la societat, on aquesta pateix el control sanitari de l’estat, convertida en el desfogament de les passions de l’home, condemnada a la pobresa, la humiliació i la desigualtat. La missió de la dona és redimir aquesta de la prostitució. Paganini alliçona a la “Guia moral i pràctica per a una mare del poble”, inclosa a l’Índex de llibres prohibits, les mares a ser actives, a vigilar i vetllar que les filles no caiguin en la seducció, que “no siguin considerades una propietat de l’home que pot comprar-se i vendre’s”.
La dona seduïda i abandonada, condemnada a la infelicitat i la pobresa moral i econòmica no ha abandonat l’escenari romàntic de l’òpera, on ens segueix commovent amb la música del geni de Verdi, plorem amb ella; i cent cinquanta anys més tard el “tracte de blanques” segueix creixent com una pesta abominable i la discussió sobre la prostitució continua vigent. No oblidem que dones com na Virgínia Paganini, avui oblidades, situaren a l’àmbit polític el que la música ha immortalitzat, ” la seducció de la innocència”.
Rigoletto. acte II. (Duc i Gilda)
Duc : Di, m’amarai tu?
Gilda: E voi?
Duc: L’intera vita…