Botigues virtuals: ho fem prou bé? – El blog d'Empresa d'UManresa
| 1 comentario La botiga virtual s’ha convertit en una eina que permet bones oportunitats de venda per a les empreses minoristes. En aquest sentit, la literatura científica existent amb relació als negocis B2C (Business to Consumer) ens indica que aquests poden convertir-se en punt de venda alhora que en punt d’informació. En aquest sentit, existeix certa dificultat a l’hora de separar clarament les funcions comunicatives i comercials de la botiga virtual en tant que l’impacte d’ambdues funcions no està encara prou documentat. Després d’un període inicial de confusió entre les funcions comunicativa i comercial dins els entorns virtuals, on predominaven els dissenys creatius en detriment d’una confusa orientació de l’usuari, els punts de venda virtuals comencen a prendre consciència que, en un entorn comercial orientat a la venda i a la fidelització, la comunicació es troba sotmesa al marc d’una funcionalitat com més intuïtiva millor.
Malgrat les mancances assenyalades, algunes investigacions han tractat de demostrar l’efecte que produeixen diversos elements presents a la botiga virtual, com el disseny dels llocs web, sobre els resultats empresarials. Dins d’aquest corrent d’investigació, diferents estudis han permès observar que el disseny del lloc web afecta de manera significativa al volum de tràfic i a la xifra de vendes, a partir aspectes com el nombre d’enllaços web, hores d’anuncis promocionals, nombre de productes i característiques de navegació de la botiga. En aquesta mateixa línia, el disseny de la pàgina web pot afectar les percepcions i actituds del consumidor, i en conseqüència, influir sobre el seu procés de compra.
Els negocis B2C poden tenir, per tant, dues funcions: comunicativa i comercial. Així, mentre la primera s’orienta clarament i de manera predominant cap a la seducció i la construcció de la imatge d’una marca o un producte/servei, la segona, es troba sotmesa als imperatius d’usabilitat i eficàcia que han de fer-se compatibles amb l’atracció i la comoditat.
A més a més, la botiga virtual disposa d’una gran capacitat de vinculació d’informacions de tota mena: gràfics, vídeo, so, programes executables, etc. En aquest sentit, les possibilitats de presentació dels productes, en quantitat, preu, i, sobretot, de forma adequada, són amplíssimes, per la gran capacitat tecnològica, pel contacte directe amb el client sense limitació d’horaris, i per les enormes oportunitats creatives que ofereix el mitjà. Diferents recerques referides a la informació continguda en la botiga virtual posen de manifest que el contingut de la web és el més important que té i que ha de tenir en compte el dissenyador web per transmetre a l’usuari que el lloc és útil alhora que entretingut.
D’aquí que dos dels aspectes més importants sobre un lloc web siguin els de tenir una estructura clara, per una banda, i, en segon lloc, fer que aquesta reflecteixi el punt de vista de l’usuari sobre la informació o dels productes/serveis que ofereixi. D’altra banda, cal assenyalar que aquests dos aspectes han d’estar sempre al servei de les cinc funcions bàsiques que han d’orientar la creació de qualsevol botiga virtual: informar i vendre, permetre fer comandes, cobrar, lliurar el producte, i oferir un bon servei postvenda. Deslligar, o no considerar aquestes funcions, equival a condemnar al fracàs qualsevol mena d’iniciativa relacionada amb els negocis virtuals.
, ADE, comerç electrònic, UManresa « L’envelliment Mises versus Keynes »
Una idea en “Botigues virtuals: ho fem prou bé?” Montse	30/09/2016	encara falta perque la gent ens decidim a comprar per internet, sobra tot els de la meva generacio.
Responder	Deja un comentario Cancelar respuesta	Tu dirección de correo electrónico no será publicada. Los campos obligatorios están marcados con *Comentario Nombre * Correo electrónico * Web Recibir un email con los siguientes comentarios a esta entrada. Recibir un email con cada nuevo post.	Benvinguts al Bloc d’Empresa	Els articles que es publiquen expressen l'opinió dels seus autors, que no ha de ser necessàriament compartida pels responsables dels estudis de la FUB.