Un veí es va sentir pressionat per l’alcalde perquè es va oposar a què es tanqués el pas entre l’Avinguda de Montserrat i el Passeig Marítim - El Mònic - Diari digital
Pàgina d'inici Política Un veí es va sentir pressionat per l’alcalde perquè es va oposar...
Un veí es va sentir pressionat per l’alcalde perquè es va oposar a què es tanqués el pas entre l’Avinguda de Montserrat i el Passeig Marítim
L’Ajuntament va concedir que es tanqués el pas el mes de març de 2016.
El cas Monteixo té una prèvia, que pot esdevenir, tant o més polèmica que la construcció d’un pas damunt d’una zona verda i, que situa aquesta comunitat en l’epicentre d’un nou escàndol que també afecta a l’alcalde Eduard Rovira.
I és que l’Ajuntament va donar permís a la comunitat de propietaris de l’edifici Monteixo a instal•lar unes portes i tancar el pas que uneix l’Avinguda de la Mare de Déu de Montserrat amb el passeig Rafael Campalans a pesar de l’oposició d’una de les propietats i que no es pot fer per llei.
Aquesta zona d’apartaments turístics va desenvolupar-se durant les dècades dels anys seixanta i setanta. La finca original era un hort de cultiu anomenat Clos de Parenou a la partida de la Martineta, propietat de la mateixa família.
En diferents promocions, es feren diferents blocs d’apartaments per a l’ús turístic. A tots se’ls hi posà noms una mica extravagants, però, que al cap de poc temps formaven part de la idiosincràsia torrenca. D’aquesta manera, més o menys, tothom del poble sap on situar els apartaments Ona, Doryl, Boabi, Monteixo i la casa de colònies Dortmund.
Per l’orografia del terreny, menys dels edificis construïts a tocar de l’Avinguda de la Mare de Déu de Montserrat, l’accés es va situar a través d’un camí de pas d’entre 6 i 4 metres d’amplada que travessa de punta a punta l’antiga propietat agrícola i del que tots els propietaris n’esdevenien mereixedors a través d’una servitud de pas, recollida a les diferents escriptures de propietat.
Com a culminació del pas, i per saltar un desnivell d’un parell de metres, a principis dels anys setanta es va construir una escalinata que facilitava l’accés a la platja. Mai consta que es tanqués i des del primer moment va convertir-se en una drecera pels qui volien anar a la platja de la Paella, al roquer o, més recentment, al Port Esportiu.
Encara que privat, l’ús del pas era obert a tothom.
Aquest fet es va voler canviar a mitjans de l’any 2014, quan l’administrador de la comunitat de propietaris de l’Edifici Monteixo, va demanar poder tancar el camí amb la instal•lació d’unes portes metàl•liques.
Al novembre d’aquell any, una de les propietats, que és hereva de la família a qui pertanyia l’horta, va entrar un registre d’entrada oposant-se a l’atorgament de la llicència i aportà una sèrie de documents. Textualment diu que “seria il•legal” permetre el tancament i que de produir-se l’afectaria “negativament”.
La llicència va reactivar-se després de les eleccions de 2015, un cop Eduard Rovira va ser escollit alcalde i Clara Solivellas, regidora d’Urbanisme. Va ser concedida el març de 2016, gairebé dos anys després de ser demanada, sense que en els antecedents de fet de la notificació aparegui l’advertiment del propietari.
Pressions de l’Alcalde
Una mica abans de donar-se la llicència, el propietari disconforme va entrevistar-se amb l’alcalde, a l’alcaldia, per intentar solucionar una altra problemàtica que té amb l’Ajuntament. Va ser quan, sense venir al cas, Eduard Rovira va retreure-li que es negués al tancament del pas.
“Jo no entenia res, i em va estranyar moltíssim aquella pressió per part d’una persona que aparentment ni li anava, ni li venia. Després he sabut que l’alcalde té un apartament de propietat a l’edifici Boabi i, per tant, sí hi tenia un interès”.
Preguntat a l’Ajuntament per aquest assumpte, la resposta donada és que “no consta a l’expedient que cap alcalde exercint les funcions d’alcalde hagi interpel•lat ningú”, però “sí” reconeixen que l’alcalde té interessos a l’edifici Boabi.
“La meva mare que està morta, i que va ser qui va vendre part dels terrenys, sempre em va dir que el camí no es podia tancar mai. Pertany a tots els torrencs i les torrenques i no accepto que uns privats se’n vulguin apropiar per benefici propi”, afegeix el veí que, de moment, prefereix guardar l’anonimat.
La llicència esta donada, però, el pas no es va tancar i continua obert, com ho ha estat sempre. Des de l’Ajuntament asseguren que no consta a l’expedient el motiu pel qual no s’ha produït el tancament.
Ara bé, si no fos prou la paraula de l’antiga propietària, la llei és clara. Quan un camí privat està sotmès a un ús públic, pacífic i ininterromput per un període de 30 anys, pot esdevenir públic. Aquest procediment d’adquisició a través de l’ús, que contempla tant el Dret Civil català com el Codi Civil espanyol, i la Llei municipal i de règim local, s’anomena usucapió o prescripció adquisitiva, o sigui, “capturar” o adquirir per l’ús.
El veí afegeix que ja està fart que hi hagi persones que es pensin que Torredembarra és el seu jardí
Anterior articleIII Jornades esportives a la platja en el marc del Pla Educatiu d’Entorn
Següent articleEl Centre d’Estudis Sinibald de Mas presenta el “Recull de treballs 18”
El “Sènior A” del CFS Torredembarra empata 2-2 a la pista del Morell.
Ciutadans Torredembarra proposa que les persones que no puguin assumir una sanció econòmica per...
EL CAP DE LA POLICIA PORTA A L’ALCALDE A FISCALIA?