Les reclamacions i les demandes judicials en la prestació dels serveis turístics | Informació i educació per al consum
← Què és millor, contractar un viatge amb una agència o fer-ho directament nosaltres?
Aspectes importants a tenir en compte en relació als viatges combinats →
Ja varem comentar en els articles d’aquest blog “Què és millor, contractar un viatge amb una agència o fer-ho directament nosaltres?” i “Aspectes importants a tenir en compte en relació als viatges combinats” les diferències que hi havia a l’hora de contractar paquets de serveis turístics si ho fèiem a través d’una agència de viatges o bé ho fèiem nosaltres directament.
Ara parlarem una mica de com es pot reclamar si sorgeixen problemes en aquesta contractació.
El primer que hem de tenir clar són les diferències que hi havia entre realitzar una reclamació, una denúncia o una demanda.
Dit això, recordem que el viatge o bé el pot organitzar una agència de viatges o bé ho pot fer la mateixa persona consumidora, però quines diferències hi hauran en cas que sorgeixin problemes i es vulguin presentar reclamacions davant de les administracions de consum o davant dels òrgans judicials?
La primera diferència és el subjecte amb qui es formalitza el contracte turístic i les diferències que això implica pel que fa a les responsabilitats davant de les possibles reclamacions de les persones consumidores.
Imaginem que la persona consumidora formalitza un contracte de viatge combinat, amb una agència de viatges de la seva localitat . En aquests casos, sigui quina sigui la destinació del viatge, la responsabilitat de l’organització és de l’Agència de Viatges i tal i com estableix l’article 22 del Decret 168/1994, de 30 de maig, de reglamentació de les agències de viatges, la persona consumidora podrà reclamar a l’agència de viatges.
Així es recull també, per l’àmbit comunitari, en els articles 15.3 i 16 del Reglament (CE) n º 44/2001 del Consell, de 22 de desembre de 2000, relatiu a la competència judicial, el reconeixement i l’execució de resolucions judicials en matèria civil i mercantil, si una persona consumidora té problemes i vol reclamar utilitzant la via judicial, la persona consumidora pot optar per presentar una demanda davant dels tribunals que més bé li vagin a la persona consumidora, bé davant dels tribunals del seu domicili, bé davant dels tribunals del domicili de l’agència de viatges o bé el domicili de qualsevol de les seves sucursals.
Si una persona consumidora contracta directament un bitllet d’avió o una habitació d’un hotel i després té problemes, podrà presentar la demanda en el tribunal en el seu Estat, sempre i quan l’empresa aèria o l’empresa hotelera exerceixi els seus serveis en l’Estat membre del domicili de la persona consumidora o bé aquesta línea aèria o la cadena hotelera dirigeixi les seves activitats turístiques a aquest Estat membre – article 15.1.c del Reglament 44/2001 -, per exemple mitjançant una pàgina web en l’ idioma d’aquest estat membre, o mitjançant anuncis en la premsa escrita.
Però si no és així, d’acord amb l’article 5.1.b del Reglament 44/2001, la persona consumidora haurà de presentar la demanda davant del tribunal del lloc on s’hagués de complir la prestació del servei, en aquest cas, per exemple, davant del tribunal corresponent al lloc on s’hauria contractat l’habitació de l’hotel.
Llei aplicable en la comercialització de viatges combinats i en les reserves directes fetes per les persones consumidores
En el cas dels viatges combinats, la normativa que els regula és el Reial Decret Legislatiu 1/2007, de 16 de novembre, pel qual s’aprova el text refós de la Llei general per a la defensa dels consumidors i usuaris i altres lleis complementàries, i el Decret 168/1994, de 30 de maig, de reglamentació de les agències de viatges, però si la persona consumidora contracta directament el servei de transport i l’allotjament, la normativa a aplicar s’haurà de determinar d’acord amb el Reglament (CE) n º 593/2008 del Parlament Europeu i del Consell, de 17 de juny de 2008, sobre la llei aplicable a les obligacions contractuals (Roma I).
En aquests casos, tenim que aquest Reglament ens diu que, a excepció dels viatges combinats – art 6.4.b – i dels d’ús d’immobles en règim de temps compartit – art 6.4.c -, caldrà aplicar les lleis relatives als contractes dels països de l’Estat membre on s’hagin de prestar els serveis turístic, per exemple, l’allotjament, o bé el de transport.
Reclamacions i denúncies davant de les administracions públiques
Pel que fa a la regulació dels viatges combinats, l’article 165 del Reial Decret Legislatiu 1/2007, de 16 de novembre, pel qual s’aprova el text refós de la Llei general per a la defensa dels consumidors i usuaris i altres lleis complementàries, estableix que no li és aplicable el règim d’infraccions i sancions que preveu el llibre primer, títol IV, capítol II, d’aquesta norma i li és aplicable la legislació específica sobre la matèria dictada per les administracions públiques competents en matèria de turisme.
A Catalunya, la normativa turística és la Llei 13/2002, de 21 de juny, de turisme de Catalunya, que regula les infraccions i sancions en el seu Títol VI.
Posted on 3 Octubre 2014, in DRETS PERSONES CONSUMIDORES, TURISME and tagged ADVOCAT, avió, bitllet, CONSUM, consumidores, CONSUMIDORS, DEMANDA, DEMANDES, DENÚNCIES, DESTÍ, ESPECIALISTA, HOTEL, JURISDICCIÓ, ORIGEN, PAÍS, RECLAMACIONS, RESERVA, VIATGE COMBINAT, XAVIER SÁNCHEZ MORAGAS. Bookmark the permalink.	Deixa un comentari.