Itching like grass: Congrés de CDC i riure per no plorar
Certament, molts practiquen allò de "sostenella i no enmendalla", no sigui cas que ..........faci mal reconèixer que s'havien equivocat alguna vegada en la seva vida intel.lectual...........
Han fracassat estrepitosament totes les consideracions (sense el poder, adeu siau; maxim 2 anys; sense en Pujol kaput; quan va neixer deien allò d'un banquer...., després que havien pactat amb el psoe del gal, després que havien pactat amb el pp de l'aznar i caurien.....que si eren de dretes, que si tantes ideologies diferents no s'aguanten, que podien descohesionar el pais i moltes mes animalades.....i les han guanyat totes i tenen mes militants que cap altre, de llarg.
La rendició de Breda fou un quadre.
I estem al segle XXI.
I a cap pais serios, els majoritaris es pleguen als capricis, sense base, dels minoritaris, pero com això és el pais dels somnis....
Sort que no han declarat ni declararan vaga de nacionalisme............com altres vagues.........blogeres ridicules.
Més encertat, impossible.
Des de l'exili empordanés, fa goig de veure que no soc una bestiola extranya. Que hi ha gent molt més preparada que un pagesot de l'empordà que té la mateixa visió de la realitat i les mateixes esperances.
Coses com aquest escrit teu...aquestes pastilles de vitamines, benvolgut Dessmond, son reconfortants, t'ho dic de debó.
La cançó enfadosa dels republicans que ells són els més independentistes del món ja no se la creu ningú. Fent president a un senyor com en Montilla el que aconseguiran és que el referèndum no sgui el 2014, sinó el 3090. Quins estrategs!
Dessmond, del títol del post s'infereix que el congrés de CDC fa riure per no plorar, però al final sembla que el sentit del post és tot un altre.
És ben curiosa aquesta sensació de que en Mas a aconseguit fer sonar la corda que toca, que al mateix temps és la que han fet sonar sempre.
Ells no s'han mogut, s'ha mogut l'electorat afamat de novetats i que després de la decepció, la desorientació i el temps de dol necessari, s'aixeca al so del xiulet del tren que ja fumeja.
Ara fa potser un any em vaig colar en un sopar, com aquests que montes tu, de poca gent amb en Mas. Li vaig explicar les meves teories sobre la diferència entre independentisme i sobiranisme (comparteixen fita però no velocitat: el sobiranisme avança i l'independentisme s'estanca). Ja sé que no us ho creureu, però per il·lustrar-ho vaig explicar la història del tren que per a la primera destinació pot recollir a la majoria de la societat i per la propera 'ja en parlarem'.... al cap de pocs dies vaig trobar la mateixa metàfora en una entrevista de l'Artur a l'AVUI.
En aquell mateix sopar, l'Artur ens va dir això que avui repeteix en Puig: en la independència hi penso molt i en parlo poc. Encara no ho havia dit mai, no fos cas que La Vanguardia o en Zaragoza diguin que es radicalitza. Ara veig que ja es pot dir.
Són allà on eren, aquesta és la gràcia. Això és com els pantalons de campana, sempre tornen.
I ara que en Zaragoza ja ha pontificat que CDC s'ha "radicalitzat" i ha esdevingut en partit "independentista" i que ells, el pscPSOE son de "centre", quins arguments s'empescaran les tòtiles d'ERC per dir que és millor "pactar" amb el pscPSOE?.
A veure per on surten ara. Si més no, será divertit.
Dessmond, tant de bo estigui equivocat, però jo penso que el missatge de CDC encara no és creïble. Si apostes pel dret de decidir, has de ser conseqüent, i això suposa ruptura. Els socialistes tenen més credibilitat entre els electors perquè deixen clar quin és el seu projecte: Espanya.
El de CDC ja sé que és Catalunya, però l'aposta no és clara, no es veu tan nítidament com al PNB o a Escòcia.
D'acord, caminem cap a la plena sobirania sense fer soroll, però aquest missatge es traduirà en fets? Plantejarem el conflicte quan no se solucioni el finançament i desmuntin l'Estatut?
Això de la vaga blogera no l'he entés mai. Ara, és molt respectable. Però la vaga ha durat poc perquè només és qüestió d'escriure en un altre blog.
No donguis idees sobre altra mena de vaga, si us plau.
Gràcies. Molt amable.
Agraït per la informació. Molts èxits!
Ja som dues bestioles, doncs. Com a mínim. Celebro que t'hagi agradat l'escrit.
Al final és allò dels fets, més que les paraules. I surt la dura realitat. Una cosa és autoqualificar-se de collonut i una de ben diferent és demostrar-ho.
El títol és part de la juguesca. Com això de ser independentista. Quan grates la cosa no és el que sembla.
Quan parles poc de segons què és perquè no ho vols malmetre. Si tens un tresor, ves-lo ensenyant als lladres. Si vols conservar-lo, vetlla'l. Mira que n'arriba a ser de difícil entendre aquesta cosa tan elemental.
En Zaragoza és aquell, que a més de tot això, escriu sobre el liberalisme del socialisme. Mira d'exprimir totes les llimones, perquè s'els acaba la ciència ficció.
Tu et creus en Lluís Llach?. Ets un home de poca fe.
Si vols conduïr el país, has de coneixer la seva composició per a que et segueixi. En aquesta odissea ha de seguir tothom. No ho oblidis. Avui l'independentisme no és -encara- àmpliament majoritari. I no és responsabilitat de Convergència.
El conflicte haurà de sorgir. Primer perquè sense solucions reals arribem a un cul-de-sac. Segon perquè l'altra banda de la discussió hi ha un mentider. Amb aquesta mena de gent sempre hi ha conflicte.