Set concerts que no ens perdrem aquest novembre | Música | Butxaca.com
Set concerts que no ens perdrem aquest novembre
Resulta molt temptador afirmar que aquest mes és el més fecund en quantitat i qualitat de concerts dels darrers anys. Fa setmanes que s’ha anat configurant, amb més i més notícies d’actuacions engrescadores que gairebé en la seva totalitat han acabat anant a petar a l’agenda de novembre. Un grapat de concerts que s’han de quedar fora d’aquest recull, molts altres mesos figurarien sens dubte entre la nostra tria. Parlem de noms com Julien Baker, Saint Etienne, The Bad Plus, Julie Byrne o Les Filles d’Illighadad, per exemple, així que tampoc no els passeu per alt!
La Capsa (El Prat). 4/11
John Maus encapçala l'edició d'enguany del festivalet Cønjuntø Vacíø i el cert és que teníem moltes ganes que tornés als nostres escenaris. Els seus directes sempre han suscitat debat, però ara ens visita... amb banda. Què farà? I els seus acompanyants? De debò que planteja un concert a l’ús?
GAS (WOLFGANG VOIGT) LIVE A/V
L'Auditori. 7/11
L'actuació inaugural del Mira enguany és a càrrec de Wolfgang Voigt, que al llarg de les dècades ha ajudat a establir les bases del minimal i també de l'ambient ("vull dur els boscos a la discoteca, o viceversa"). Alerta que es tracta d'un xou amb visuals.
Razzmatazz. 18/11
En poc més d'una dècada, Joshua Michael Tillman ja atresora onze discos, la majoria un triomf; primer com a J. Tillman i després amb el nom espiritual de Father John Misty. És un dels millors singer-songwriters de la seva generació i el seu llibre d’estil va més enllà de la música d’arrels nord-americana.
Què hauria aportat la seva obra sense el dolor i el vertigen que provoca examinar-se un mateix? Mark Kozelek pot tenir fama de caràcter difícil (per dir-ho suaument), però és un dels preus a pagar per arribar on ell ha arribat.
Apolo. 24/11
Electrònica, experimentació, jazz i un fraseig que creix i creix en discos com el molt recomanable Drunk, un treball que ja ha estat considerat el millor de la discografia en solitari de Stephen Bruner. A descobrir o redescobrir.
BARTS. 29/11
La de Los Angeles ens visita sola al piano, lliure de totes les capes de producció dels treballs d’estudi. Però no us penséssiu que la cosa perd intimidació: Holter fa la feina d’una orquestra en format minimalista. Un s’imagina que així és com deuen començar les cançons al seu cap.
Apolo. 30/11
Una crisi existencial i uns relats basats en successos reals són la matèria literària -i també humana- que ha servit perquè el grup reaparegui. Un cançoner imaginatiu i vigorós que, tres anys després d’On és la màgia, segueix nodrint-se amb l’inspirat Tornar a ser u.