Crítica d''El pacifista' – Llibres – Time Out Barcelona
Global icon-chevron-right Espanya icon-chevron-right Barcelona icon-chevron-right El pacifista
Per Anna Carreras | Data de publicació: divendres 2 agost 2013
Trad. Aurora Ballester
352 pàg. 15 € 'The Absolutist' (títol original, traducció sui generis) és la quarta novel·la de John Boyne. Arxiconegut per 'El noi del pijama de ratlles', la narrativa de l'irlandès destaca per fendir la gran història. L'autor busca explicacions des d'òptiques noves. Aquí ho fa des de dos personatges esplèndids, Tristan i Will, militars britànics, i des d'un llenguatge planer i delicat que no vol dir simple ni cursi. Som al 1919, acabada la guerra, però anem reculant al 1916 per capir els vincles creats al front i a les trinxeres, la traïció, la covardia, les tragèdies i la felicitat enmig de la catàstrofe: l'amor guanya a la ruleta russa. Boyne injecta ànima als seus personatges, i molta intuïció. Els fa ser naturals i lliures. La doble moral conviu amb les emocions més pures: som humans. Els diàlegs són imperdibles. Els personatges parlen molt, però alhora callen molt. També ho és l'ús del condicional per aquells que ja han marxat. Tristan, el narrador, arriba a un pub i es posa a llegir 'Ullal blanc', de Jack London: porta un paquet sota el braç. L'ha de lliurar a Marian, germana del seu gran company Will, assassinat acusat de gallina. El tractament de la psicologia del soldat, un cop acabada la guerra, és superb: sentiment de culpa, repugnància cap al propi cos, incapacitat d'oblit, odi a la intimitat, anhel de perdó, vergonya, compunció i tics. Els records maregen els personatges, i la por. Els focs no s'acaben d'apagar mai. Les emocions s'han trabucat: el llenguatge grimpa cap al tedi, vers l'abisme entre respirar i estar viu. El diàleg entre l'arma i la ploma s'equilibra. Ser diferent és fantàstic: divisa i veritat. Artilleria fina.