Llutxent compta amb un vegetació condicionada per l
La de Llutxent ve condicionada per l'aridesa dels estius i l'escassa humitat que fa que aquesta genere adaptacions en la seua fesomia per a intentar estalviar aigua. Abunden les plantes amb fulles menudes, espinoses i preparades per a minvar la transpiració.
Segons els experts, la tendència natural de les serres de la vall era ser coberta de boscos de carrasques, però l'activitat humana(carboners, llenya per els forns de calç, agricultura pastura de cabres...) ha anat variant aquesta possibilitat natural. A Llutxent la formació boscosa més completa és El Surar on les sureres es barregen amb el pins i el galers a les zones més ombrienques. S'hi troba en la zona de major altura del terme compartint-lo amb Pinet, en un lloc que gaudeix d'un microclima especial i una humitat d'aigua en profunditat que explica l'existència d'aquesta espècie arbòria. Les sureres estan acompanyades de altres plantes com el matapoll, aladern, ginebre, llentiscle...
Les pinedes suposen el següent estrat de massa forestal. La major part provenen de les massives reforestacions dels anteriors dècades i de la degradació del carrascar. Els entesos més que un bosc el consideren coscollars arbrats.
Al convent comptem amb l'espècie de pi ver (el que dona pinyons comestibles) La resta són pi blancs, una mica més baixos i irregulars, però també més resistents a l'aridesa i als sòls pobres.
Els arbustos que acaben de definir el paisatge d'aquestes brolles són els romers, argelages, cepells, estepes, coscolls, sagullada, alguns margallons.. i com a herbes la pelosa, raím de pastor, pebrella..
En la serra alta les pinedes combinen amb els coscollars que van envaint i circumdant a les taules d'oliveres ermes i ofegades per argelages i altres arbustos.
Seguint la gradació paisatgística de muntanya acabaríem nomenant el matoll de menor altura, que sorgeix entre clarianes (pelosars amb timons, margallons,herbeta de la sang..) de la serra baixa que aquesta vegada és veí de taules de mitja producció de ametlers, oliveres i algun garrofer i figuera.
Un bosc en miniatura bon recer de conills i perdius que faciliten l'activitat cinegètiva molt arrelada entre els llutxentins.
Als barranc secs de pedres de riu es combinen els baladres, mates i darrerament algun esbarzer.
Al pla lògicament la transformació que ha sofert el paisatge natural és mes agressiva i tecnificada. Els regs i la búsqueda de varietats hortofrutícoles de major rendiment econòmic van fent canviant contínuament els bancals conreats.
Als barrancs del pla els esbarzers i alguns canyars són els vegetals predominants. De tant en tant hi detectem algun xop o om.
Als camins erms i al mig de bancals treballats creix la vegetació denominada arvense i ruderal. Margalls, herbes pudentes, citrons, calcides, cama-roges, jolivardes, roselles, etc.