Preguntes temes 5 - 14 (amb resposta) [1779] | Zoologia (UAB) | Unybook
Preguntes temes 5 - 14 (amb resposta) (0)
Preguntes temes 5 - 14 (amb resposta)
Tema 6 - Protistes amb caràcters animals Expliqueu que significa l'afirmació que els protozous són EURINOICS com a grup i ESTENOICS com a espècies, quines adaptacions han hagut de desenvolupar. Indiqueu quina importància té aquesta afirmació en la potencialitat dels protozous com a bioindicadors. Poseu algun exemple de protozous utilitzats com a bioindicadors.
Dins del grup del protozous hi trobem una gran diversitat d'espècies. Com que hi ha tanta varietat, podem trobar espècies que poden viure a temperatures que varien molt de les temperatures òptimes per unes altres, també podem trobar espècies que poden viure a uns nivells de salinitat, pH, predació i moltes altres possibles variables, que són molt diferents de les adequades per altres espècies. Si realitzem una visió en conjunt, com a grup, el protozous estan adaptats a un gran ventall de nivells d'aquestes variables, i és per aquesta raó podem dir que com a grup, els protozous són eurioics.
Per altra banda, cada una d'aquestes espècies en concret, esta molt condicionada als efectes d’aquestes variables, el marge de variació és reduït i cada tipus d'espècie està adaptada a viure en unes condicions molt concretes. Per aquest motiu diem que com a espècies els protozous són estenoics.
Un exemple d’aquests organismes és la Vorticella sp. Aquest protoctista pertany al grup dels ciliats. Es un animal acampanat,que no forma colònies. El seu peduncle ("tall") es molt gros i es contrau en espiral. S'alimenten de bacteris.
Viuen en aigües poc contaminades per la qual cosa podem dir que el riu del que hem tret la mostra te un baix índex de contaminació.
Tema 7 – Esponges Dins dels tipus estructurals d’esponges (Ascon, Sycon i Leucon) quin és el tipus que ha permès el desenvolupament de formes més grans i més complexes? Justifica la resposta.
El nivell bàsic d’organització que ha servit per a la descripció general del grup correspon al tipus Àscon, esponges de petita mida i amb forma de tub. El plegament de la paret corporal i la reducció de l’atri caracteritzen els altres dos nivells existents, que optimitzen el flux hídric gràcies a l’augment superficial de la capa de coanòcits i a la disminució del volum d’aigua que traspassa l’ espongicele.
Les primeres etapes de plegament de la paret corporal corresponen al nivell Sícon. En aquesta fase la paret té prolongacions digitiformes i els coanòcits no revisten la superfície de l’atri en tota la seva extensió, sinó que es circumscriuen a les evaginacions denominades canals radiats o flagel·lats. Les esponges tipus sícon es presenten amb formes de major grandària, amb un atri disminuït i conservant encara certa simetria radiada.
El grau més alt de complexitat és propi del nivell Lèucon en el que els canals radiats han experimentat un nou plegament per a formar petites càmeres flagel·lades. L’ espongicele ha desaparegut quedant nomes alguns conductes vestigials per els que circula l’agua cap a l’òscul. La major part de les esponges segueixen l’estructura Lèucon i poden arribar a mides considerables. Solen ser formes irregulars amb varis òsculs per el que s’ha proposat que tals formacions no representen un individuo sinó una verdadera colònia.
Així doncs, el nivell que ha permès un augment en la grandària i formacions més complexes ha estat el nivell Lèucon, gràcies a l’aparició de molts canals, augmentant la superfície de coanòcits. Aquests tipus de cèl·lules són les encarregades, mitjançant el moviment d’un flagel que genera un pressió negativa, de fer entrar aigua dins l’esponja. Amés, actuen com a filtradors d’aigua, agafant tot l’aliment possible. Per tant, com més plecs tingui l’estructura, més superfície de coanòcits hi haurà i més aportació d’aliment tindrà l’esponja.
Tema 8 – Cnidaris Quina/es Classe/s de Cnidaris generen les concentracions de meduses a les nostres costes? Cita algunes espècies que normalment generen aquestes concentracions al Mediterrani.
Quines poden ser les causes de l'aparició d’aquesta plaga al Mediterrani? Se’n coneixen a prop de 300 meduses que viuen en el mar Mediterrani. Les més comuns són: Pelagia noctiluca, Cotylorhiza tuberculata, Rhizostoma pulmo, Velella velella, Chrysaora hysoscell, Aequorea forskalea La més comú en el Mediterrani, és la medusa Aurelia aurita. És una espècie de medusa de la classe dels escifozous, una de les més abundants. La seva distribució és cosmopolita, essent en agües de tot el mon, amb excepció d’aigües molt fredes.
El increment de les poblacions de meduses i la seva aproximació cada cop més freqüent a les costes, es deu en gran part, segons els Experts del Institut de Ciències del Mar del CSIC, a la falta de pluja. L’efecte de l’escalfament de les aigües provoca que aquests animals siguin arrastrats a las aigües de les platges, on és allà on s’accelera la seva reproducció Per altre banda, la sobreexplotació pesquera ha contribuït a l’augment del nombre d’aquests animals. La població de depredadors que s’alimenten de meduses, com ara les tortugues o les tonyines es cada cop menor. Així mateix, els residus de matèria orgànica que es llencen, constitueixen un excés de nutrients que afavoreix la multiplicació de la població. Això provoca que les meduses disposin d’un excés d’aliments que afavoreix la superpoblació d’aquests animals.
Tema 9 – Platihelmints Quin paper juga l’home al cicle parasitari dels cestodes Tenia de la vaca (Taenia saginata) i Tenia del quist hidatídic (Echinococcus granulosus). Justifiqueu aquestes diferències.
Al cicle parasitari de Taenia saginata, l’home juga el paper d’hoste definitiu de la forma adulta mentre que al cicle de Echinococcus granulosus l’home és un hoste intermedi.
Al cicle biològic de Taenia saginata els ous contenen la oncosfera, la qual es troba als proglòtids que hi ha a les defecacions. Aquests ous poden contaminar l’aigua i aliments del ramat boví, que és l’hoste intermedi. Al tub digestiu les oncosferes són alliberades per acció digestiva; un cop lliures, travessen la paret intestinal i per via sanguínia o limfàtica es dispersen pràcticament per tot l’organisme, on es transformen en cisticercs.
Envaeixen especialment el teixit muscular estriat donant lloc a al cisterosis bovina. Aquesta forma enquistada se l’anomena tradicionalment Cysticercus bovis o inermis. Quan aquests cisticercs viables (formes larvàries intermèdies) són ingerits per l’ésser humà a través de la carn o altres teixits crus o poc cuits, el protoescòlex que conté surt de l’embolcall, s’evagina i es fixa a la paret intestinal originant el paràsit adult. L’ésser humà constitueix l’únic hoste definitiu de la forma adulta de Taenia saginata.
Al cicle biològic de Echinococcus granulosus els ous es troben a les defecacions dels cànids. L’home s’infecta a través d’algun tipus de contacte amb els excrements. L’home és l’hoste intermedi, on els ous alliberen oncosferes que viatgen per via sanguínia, s’allotgen als teixits i creixen generant formes larvàries del paràsit anomenades quists hidatídics.
Aquets quists. També anomenats vesícules prolígeres poden créixer fins a una mida considerable. Cada vesícula conté protoescòlexs (cucs juvenils), dels quals es desenvolupa la forma adulta després de ser ingerits per cànids quan s’alimenten de visceres d’animals parasitats i fixar-se al seu intestí.
Tema 10 – Anèl·lids Expliqueu el paper dels anèl·lids oligoquets anècis al medi edàfic. Adaptacions dels oligoquets epigeus a l’hàbitat que ocupen.
Existeixen dos tipus d’anèl·lids al medi edàfic: Enquitreidos: Prefereixen els sòls àcids i rics en matèria orgànica. S’alimenten de restes de vegetals barrejats amb sorra amb una especial predilecció per bactèries i fongs. Aquests hàbits afavoreixen la mescla de les restes orgàniques amb els microorganismes i així generar un humus. En els sòls àcids, es formen agregats estables d’aigua.
Lumbrícids: Grup més important de la fauna del sòl. Tenen un paper a l’estructura del sòl.
Augmenten el número d’agregats estables, augmentant la porositat i així augmentant també l’ increment de capacitat de retenció hídrica.
Els oligoquets epigeus han desenvolupat una gran capacitat de reproducció, resistència al dessecament i homocromia, és a dir, el canvi de coloració segons el color del medi.
- http://es.wikipedia.org/wiki/Oligochaeta Tema 11 – Mol·luscos 1.- Quina funció té l'enrotllament helicoïdal de la conquilla dels gasteròpodes? 2.- La torsió de la massa visceral dels gasteròpodes, quins desavantatges els hi ocasiona i quines adaptacions han desenvolupat per evitar aquests desavantatges? 3.- Quina avantatja adaptativa els hi proporciona aquesta torsió de la massa visceral? Justifica les respostes En la torsió, la massa visceral gira sobre el peu i el cap durant el desenvolupament embrionari.
Avantatges: La massa visceral es arrastrada dins i així queda protegida per la conquilla, el peu, és més dur i forma una barrera al exterior. Això els hi permet amagar abans el cap a la conxa.
Desavantatges: Aquest fenomen produeix un gir del tub digestiu i el sistema nerviós. Això, produeix problemes d’higiene, perquè l’esòfag s’obre a l’estomac a la part posterior i l’ anus en l’anterior. La solució és l’enrotllament helicoïdal del complex i de la conxa protectora, permetent un estalvi de volum. Per a distribuir el pes equilibradament la conquilla es desplaça cap a un costat.
Tema 12 – Nematodes Feu una interpretació biològica i ambiental aquesta imatge Primer de tot dir que aquesta fotografia és completament impossible, principalment perquè a la pàgina web on surt aquesta fotografia posa que això passaria si ajuntéssim tots els nematodes d’un riu.
Biològicament hem arribat a la conclusió de que un nematode no podria ser tan gran perquè són animals pseudocelomats sense una estructura consistent, per tant, ell mateix s’aixafaria.
Una altre raó podria ser que no tenen sistema circulatori, i per tant no podrien arribar les substàncies a totes les parts del cos.
Ambientalment no podria ser per dues raons principalment. Una és que seria un gran depredador i acabaria amb les altres espècies dels rius. Una altre raó més antròpica és que despertaria tanta curiositat que l’ acabaríem caçant, ja sigui perquè representes un perill per als humans o per diversió.
Per tant l’existència d’un nematode així de gran no és possible.
Tema 13 – Artròpodes Per què els insectes, animals amb una gran activitat i elevats requeriments metabòlics, tenen un sistema circulatori obert (en comparació amb els anèl·lids)? Justifiqueu la vostra resposta Com ja hem vist, els anèl·lids presenten un aparell circulatori tancat, però en els artròpodes trobem un aparell circulatori obert. Això es degut a que tenen un aparell respiratori molt desenvolupat que arriba a tot arreu mitjançant tubs. L’aire és conduit directament a les cèl·lules. La majoria dels artròpodes terrestres tenen un sistema traqueal molt eficaç, amb tubs conductors d’aire que alliberen l’oxigen directament als teixits i a les cèl·lules, i fan possible un ritme metabòlic alt durant els períodes de gran activitat. Aquest sistema també tendeix a limitar la mida del seu cos. Els artròpodes aquàtics respiren principalment per alguna forma de sistema branquial intern o extern.
Tema 15 – Hexàpodes Quina és la diferència principal entre els hexàpodes no insectes i els hexàpodes insectes? La diferencia principal és que els hexàpodes no insectes tenen les peces bucals endognatas, és a dir, que estan amagades per un plec cefàlic primitiu. En canvi els hexàpodes insectes tenen les peces bucals ectognatas,completament exposades.
Tema 16 – Equinoderms Quin aspecte principal de les característiques dels equinoderms ha pogut determinar que no hagin colonitzat el medi terrestre ni d’aigua dolça? La característica principal dels equinoderms que els ha impedit colonitzar el medi terrestre i l’aigua dolça és el seu sistema ambulacral. Aquest està ple de líquid que utilitzen per a estendre i contraure els peus ambulacrals, que tenen la funció de locomoció, alimentació...
Aquest sistema de tubs està connectat amb l’exterior. Així no poden haver colonitzat el medi terrestre perquè no disposarien de l’aigua per a utilitzar aquest sistema, i els peus ambulacrals no funcionarien bé. Igualment, a l’aigua dolça el que els passaria és que els entraria molta aigua degut a que hi hauria més concentració de sals a dins que a fora, i acabarien morint. En canvi, com que el líquid del sistema ambulacral i l’aigua de mar són molt similars, és crea un equilibri i ni perden ni guanyen aigua. Així s’han adaptat al medi marí, i no als altres ambients.