EL MIM, EL REALISME MÀXIM
El mim era un espectacle dramàtic de molt d'èxit entre el poble. Pretenia dur el realisme a l'extrem i, amb la intenció d'"imitar la vida", eliminava totes les convencions escèniques: els actors no portaven màscares ni sabates de taló alt, els papers femenins eren interpretats per actrius, que tenien fama de dones lleugeres i no els feia res mostrar els seus encants. Els arguments eren plens de violència, truculència i obscenitat i el pretès realisme va arribar en ocasions al punt de practicar l'acte sexual davant el públic i de substituir, quan un personatge havia de morir a l'escena, l'actor per un condemnat a mort i executar-lo de veritat enmig dels turments més cruels.
Els personatges van esdevenir caricaturescos i el text va perdre importància de manera que els actors podien improvisar. Una de les situacons més típiques era el triangle: el marit que arribava d'improvís quan la muller era amb l'amant i aquest s'havia d'amagar en un cofre. També era freqüent la paròdia mitològica.
Figuretes de terracota que representen actors de mim, s. I dC., British Museum, arxiu VRoma.
Dos relleus de l'escenari (pulpitum) del teatre de Sàbrata, Líbia (SG): escena d'un mim en la qual els personatges representen probablement el marit, la muller i el seu amant (a dalt), i el Judici de Paris -al costat de les tres Gràcies-, tema d'una pantomima famosa (a baix).