Praga i la v/bellesa europea | Cultius Culturals Praga i la v/bellesa europea – Cultius Culturals
La iniciativa d’anar a aquesta ciutat en concret no era tan espontània però: feia mesos que em rondava pel cap sense haver-me’n fet una idea concreta, només que hi havia molta gent dient-me com n’era de preciosa, molta gent enamorada d’una ciutat en 2 dies. Jo vaig decidir anar-hi 5 dies i tothom em deia que serien masses, que en 3 o 2 dies ho tens tot fet. Si no aprofundeixes, segurament, una escapada de cap de setmana no decepcionaria tampoc, ni marxaries amb la sensació d’haver-te perdut gran part de la ciutat.
Praga no és una ciutat “petita” en el sentit literal de la paraula, per entendre’ns hi viuen 1.200.000 i pico de persones (molt a prop del milió i mig que habiten a Barcelona), però la ciutat turística en si és molt petita i es troba encapsulada a les vores del sinuós riu Vtalva. Està perfectament comunicada via metro, tramvia i bus però un cop arribes al centre no hi ha res que no estigui a menys de 30 minuts a peu.
Pont de Carles. Foto: Berta Muntadas
Praga fascina en els seus innumerables detalls, quan la comences a conèixer t’adones que ja t’era familiar i no ho sabies. Vius la història europea en façanes on encara la pots reconèixer i la cultura popular que tots en algun moment hem mamat, es cola i t’encén la bombeta quan sents a parlar del Gòlem del rabí Loew, un ésser a qui donava ordres màgicament escrivint-les en un paper i posant-los-hi a la boca (potser sóc només jo, però el capítol del Simpson que fa referència a aquesta llegenda va fer un pop-up instantani al meu cap). També quan et trobes davant del teatre Estatal, on Mozart va estrenar Don Giovanni i on el públic va estar aplaudint durant 1 hora i mitja fent que Mozart emocionat proclamés “Els meus praguesos m’entenen”, fet que cobra molt més significat havent hagut Mozart de marxar amb l’orgull ferit de Viena després de l’estrena de Les Noces de Figaro, on l’emperador es va adormir (i en la meva opinió no és gens avorrida, però la crítica social deuria provocar somnolència a la noblesa).
Amb tres dies pots recórrer el centre de la ciutat. La plaça de la ciutat vella on trobaràs el rellotge astronòmic, amb el seu petit i revelador espectacle on els pecats i la mort s’ajunten per obrir per uns moments les finestres del cel, si dius que no a alguns i et diu que sí una altra. Val la pena escoltar la llegenda rere el mateix i aprendre a llegir l’hora dels seus nombrosos cercles i agulles. El pont de Carles, amb la seva magnificència, al qual ni les hordes de turistes aconsegueixen fer perdre la màgia. El castell amb la catedral de sant Guiu (San Vito en castellà), el passeig daurat i l’antic palau. El barri jueu, amb un museu en forma de sinagogues, a destacar la preciosa sinagoga espanyola, i un cementiri on les làpides s’apilen unes sobre les altres, paral·lelisme macabre del que passa també a sota el terra. La Loreta amb la seva tranquil·litat, que alberga una magnífica col·lecció d’estris litúrgics que brillen amb llum pròpia. El mont Petryn, on pots pujar amb funicular o en una petita caminada, i trobant al seu cim una petita torre Eiffel i un, també petit i graciós, laberint de miralls. La plaça de Venceslau, que a totes llums és un passeig, però li diuen plaça, on els txecs es van agrupar i van fer sonar les claus de les seves cases en una manifestació pacífica que va acabar amb els últims alés del règim comunista i on pots trobar el museu del comunisme convenientment amagat entre un McDonald’s i un casino (tot gaudint de la ironia de la situació). La Malá Strana amb els seus jardins i el mur de la pau de John Lennon, com a apunt colorit i molt pop dins la magnificència de la ciutat.
Si tens temps cal acostar-se al desconegut Vysehrad, l’altre castell de Praga, on es troba l’església de Sant Pere i Sant Pau i el cementiri on estan enterrats nombrosos artistes, científics i polítics txecs. Recorrent els seus jardins i per sobre les seves muralles tens també unes vistes precioses del riu i de tota la ciutat. Val la pena recórrer a un guia i que tots aquests llocs te’ls posin en context, te’n revisquin la història. La ciutat es torna molt més màgica quan entens com de viva és i ha estat. Pots amarar-te d’art modern Txec visitant el museu Kampa, el lema del qual és “Si la cultura d’una nació sobreviu, sobreviu la nació”. I la cultura a Praga sobreviu, hi ha espectacles d’òpera, ballet, teatre negre, etc, disponibles pràcticament totes els dies.
Per altra banda, si es té temps i voluntat, s’ha de sortir de Praga. La República Txeca és un gran país amb més de 200 castells i petits pobles amb història i misteri. En el meu cas, vaig visitar Kutna Hora que atrau turistes principalment per un ossari decorat i replet d’ossos humans d’homes i dones que havien pagat per ser enterrats en el què creien era terra santa, i que els mateixos monjos van desenterrar per la santa plata que hi havia sota els cossos que reposaven. També s’hi troba una preciosa “capella” (entre cometes perquè en magnificència es mereix el nom de catedral), que amb els seus meravellosos vitralls és un petit museu de l’art noveau, i els seus frescos, alguns divertits, amb lleons i camells pintats per algú que no havia vist mai tals animals, i alguns tristos i mig esborrats, el contingut dels quals s’ha perdut en la història. A més, al recórrer-la la petita ciutat t’explica, igual que ho fa Praga, la seva història.
Altres destins a visitar des de Praga són el camp de concentració de Terezin, punt que va ser usat per els nazis com a propaganda, i on els dibuixos de més de mil nens van servir per a condemnar els homes que deien que només n’hi havien passat 126. I ja, per acostar-te una mica més a Àustria, es pot visitar Český Krumlov, amb el seu centre històric i el seu castell, també patrimonis de la humanitat. Aquests per posar dos exemples.
En resum, visiteu Praga i conegueu Praga i, si podeu, la República Txeca en general. He marxat amb ganes de tornar amb un cotxe, un mapa i dies, per enfonsar-me en tota la història que aquest país pot oferir-te. Ciutats com Praga et fan veure més que mai perquè Europa és el vell i bell continent.
Pots veure els vídios de la Berta per Praga a youtube:
Altres articles de la Berta:
Entrada anteriorExpo al aire libre | #streetartPoblenouSegüent entradaPraga y la belleza europea
4 pensaments sobre “Praga i la v/bellesa europea”
Aina Gombau ha dit:
4 febrer 2017 a les 10:25
Molt interessant! he acabat veient els videos 😀 Es nota que li van agradar els trdelnik en van caure cada dia!!!! Praga es un dels meus llocs perdents.. pero com que esta relativament aprop, no tinc pressa, ja m’hi deixarè caure algun dia 🙂
No sé si es per la neu o perquè ho tinc recent, pero hi han hagut alguns punts que m’han recordat al meu ultim viatge a Ginebra!
M’ha quedat un dubte.. la xocolata desfeta que es va demanar el Manel el 4t dia, era xocolata desfeta espessa com la catalana?? Perque tan a Belgica com a Ginebra em donaven una especie de colacao.. T.T
I per anar a Kutna Hora, nomes es pot fer amb aquell bus organitzat? O hi ha transport public que hi arribi? I el bus organitzat com el vau trobar, era un Freetour d’aquells que hi ha per europa, oi? com el de l’ultim dia?
Jo tambe estic obsessionada en comprar imans… Haurieu de veure la meva nevera, microones… i fins i tot una placa de ferro que vam penjar expressament per seguir posant-hi imans!
Merciiii Salutacionsss ❤
6 febrer 2017 a les 18:11
li comentem a la Berta per a que et respongui! ;P
Berta Muntadas Molet ha dit:
6 febrer 2017 a les 18:36
Hola Aina! Jo tampoc anava amb presses però quan va sortir l’oportunitat m’hi vaig plantar hahaha. Aviam, punt per punt. La xocolata era tipus colacao si, en això igual que el que tu dius. Per Kutna Hora vam trobar el tour a través d’una pàgina que es diu Viator que és com un directori per aquestes activitats, i aquest si que s’ha de pagar un preu prefixat, però s’hi pot arribar amb tren o amb bus independentment i està a una hora de distància i prou. Espero haver-te ajudat! Merci pel comentari! 🙂
Retroenllaç: Tarta Tatin De Pedradolça | Youtubers.cat