Sixte Moral 05-05-2019 20:32 Lectures 684
Justícia trencada. Eix
L'home necessita exaltar la justícia per a lluitar contra la injustícia, i crear felicitat per a rebel·lar-se contra un univers d'infelicitat. Albert Camus.
L’organització Mundial de al Salut defineix la qualitat de vida com la percepció de l'individu de la seva posició en la vida, en el context de la cultura i sistemes de valors on viu i en relació amb els seus objectius, expectatives estàndards i preocupacions
Les xifres que maneja l'últim informe sobre la situació dels sistemes judicials arreu de la Unió Europea són prou evidents d’aquesta baixa qualitat del sistema judicial a Espanya. Segons els treballs el 55% dels ciutadans espanyols i espanyoles creuen que la independència de la justícia és o molt dolenta o força dolenta, en el conjunt d’Europa. Espanya és el tercer país on hi ha més persones (43%) que desconfien del sistema judicial per la falta d’independència d’altres sectors del poder o directament per la pressió dels governs i dels polítics però també per la pressió i ingerència de poders econòmics o per interessos corporatius.
Nomes cal veure en el darrers temps en que s’ha celebrat judicis importants i sentències que han generat una decepció enorme entre la ciutadania. Només cal recordar la sentència de la “manada” i encara estan en llibertat els condemnats per violació, potser jurídicament és correcte però socialment és incomprensible, o la situació dels condemnats en sentència ferma per l’assalt a al llibreria Blanquerna a Madrid que segueixen en llibertat perquè tenen càrregues familiars i això contrasta -és inevitable comparar- com el líders catalans empresonats preventivament i també amb famílies reben el tracte més dur i inhumà per part d’aquesta mateix justícia que permet, i potser amb arguments jurídics, que violadors i feixistes violents condemnats segueixin al carrer.
I el que acaba de reblar el clau és la sentència absolutòria a Sandro Rosell després de més de dos anys en presó preventiva per acabar al carrer amb l‘absolució sota els braços... qui li retorna aquest dos anys? La jutge instructora?, que és la mateixa que ha instruït la causa contra els líders independentistes. O resoldran amb una indemnització, uns quants diners?.
Si la justícia no funciona o no hi ha la percepció de que això sigui així és perd una bona part de la base de la convivència a la societat. Només a Bulgària, Eslovàquia i Croàcia la ciutadania tenen una pitjor percepció de la independència dels seus sistemes judicials que els d'Espanya.
Les comparacions són odioses però vaja prenguem nota de que això no funciona ni amb rodes....
L’any 2018, Espanya va tornar a ser l’estat de la Unió Europea en què més joves d’entre 18 i 24 anys havien abandonat els estudis just després d’acabar l’ESO o fins i tot abans de graduar-se. Durant els dos anteriors Espanya havia superat alguns països però ara torna a caure a la cua sens cap mena de pal·liatiu. Tot i que les xifres són elevades i el pitjor d’Europa també cal dir que té la taxa millor que durant forces anys ja que en els darrers anys han passat del 30% de fracàs al 17% actual que encara segueix essent massa alt sobre al mitjana europea que es situa en el 10 %
No és precisament el cas d’Espanya com tampoc de Catalunya. La formació dels professorat ha millorat i molt en els darrers anys però potser encara caldria enfortir la base pràctica d’aquest ensenyaments, per altra banda la retallada en recursos a l’educació –exagerada a Catalunya- ha minvat les possibilitats de que l’escola i el conjunt de l’educació complís la seva funció equilibradora i cohesionadora. Per altra el canvis legislatius permanents, en funció de quin partit governa, i també dels plans d’estudis no ajuden a consolidar l’estabilitat del treball a les escoles que han d’adaptar-se gairebé cada dos o tres anys a noves normatives en alguns casos contradictòries a les que s’apliquen en el moment de canviar.
En definitiva que caldria obtenir un cert consens en matèria educativa per garantir l’obtenció de millores substancials i allargades en el temps.
Segurament podríem trobar altres elements que fessin comprendre la situació de l’educació a Espanya però vaja, formació inversió i estabilitat semblen una garantia de millora.
Si en dos pilars fonamentals de la societat que esdevenen elements igualadors i cohesionadors de la societat la percepció i la realitat diuen que no estan en els millors condicions potser que ens ho fem mirar. No anem bé....