A PEU: Caminant a poc a poc s'observa millor la vida.: Què en fem de les cendres?
Què en fem de les cendres?
Aquests darrers dies s’ha parlat molt del queun catòlic hauria de fer amb les cendres d’un difunt a rel d’una instrucció del Vaticà que es titula «Ad resurgendum cum Christo». Em dóna la sensació que no tindrà gaire èxit aquesta recomanació i que la gent seguirà fent el que li sembli. El sentit comú fa que certes coses passin desapercebudes i que a fi de comptes poca gent les escolti. Trobo que és força ridícul «no permetre dispersat les cendres a l’aire, a la terra o a l’aigua o en qualsevulla altra forma, o la conversió de les cendres en records commemoratius, en peces de joieria o en altres articles».
Encara que l’Església catòlica accepti la cremació, no li agraden certes pràctiques que s’han posat de moda i que, segons diuen, són ritus pagans. I a fe de Déu que les empreses que fan negoci amb la mort s’han exprimit el cervell i han posat infinita imaginació per oferir coses noves. Jo no entraré en què és millor. Simplement penso que la gent ha de fer allò que li sembli i que poca importància té aquesta qüestió.
M’ha fet recordar aquest tema un bonic poema d’una de les poetesses més gran de la literatura uruguaiana, Juana de Ibarbourou, titulat «Vida-garfio»
Amante: no me lleves, si muero, al composanto.
alboroto divino de alguna pajarera,
donde el sol me caliente los huesos, y mis ojos
Por la parda escalera de las raíces vivas
(Poemas. Austral Bs. As. 7a. ed. 1950 p. 131)
Publicat per Jaume Pubill Gamisans a 0:29
Etiquetes de comentaris: Literatura, Vida i mort