L’abducció de la joventut | Cultura | EL PAÍS Catalunya
No hi ha cosa més fàcil i perillosa que fundar una política manipulant les consciències
26 DES 2016 - 12:25	CET
Hitler passa revista a les Joventuts Hitlerianes. PHOTOAISA
A la pel·lícula Cabaret (1972), que passa a la ciutat de Berlín a l’inici dels anys 1930, al temps agònic de la República de Weimar, hi apareix, en una seqüència famosa, un adolescent que reuneix tots els atributs del que Hitler considerava els trets distintius de la raça ària, alt, ros, clenxinat, de pell blanca i fina, mans boniques, i tot el que era de rigor. L’escena s’esdevé a l’exterior d’una taverna d’aquelles tan habituals a Alemanya, en un medi rural, un dia d’estiu. El noi, que porta l’uniforme de les Joventuts Hitlerianes, canta una famosa cançó que, en anglès, deia Tomorrow belongs to me, el futur em pertany. Qualsevol espectador de la pel·lícula entenia immediatament —el noi porta, naturalment, un braçalet amb la creu gammada— que es tractava d’un acte de propaganda, encara discret, d’aquells que van anar sembrant entre el poble alemany una esperança cada cop més substancial sobre el futur de la seva pàtria. El present, llavors, era prou lamentable: la República havia fet tot el possible per superar la gran inflació dels anys 1923-1924 —justament l’època en què Hitler va escriure Mein Kampf—, i quan començava a veure’s les orelles va haver d’encarar, amb una moneda encara fràgil i un deute de guerra aclaparador, les repercussions del crac de 1929. En una situació de gran desconcert i desesperació, amb una taxa d’atur elevadíssima, qualsevol populisme podia navegar a tot vent, i així va succeir.
Les hipnosis col·lectives no funden mai ni una realitat ni una veritat polítiques perdurables