Tots tenim una part invisible | Nosaltresllegim
← Bocins de mi Sí, ho confesso, jo he penjat un candau de l’amor!!!! →
4 pensaments a “Tots tenim una part invisible”
Montserrat Brau 16 de febrer de 2010 a les 13:43
Ostres, Marta, em deixes fregida!! La combinació d’aquestes dues cites del teu comentari “Auster aconsegueix que em qüestioni la meva moralitat i dubti sobre la realitat” i “A mesura que m’endinsava en la història m’adonava que tenia més coses en comú de les que em pensava amb el jove protagonista. Com tots, Walker té un costat ocult, una part de la seva identitat que no vol mostrar als altres. Una part que roman invisible…” em farà canviar d’hàbits… mai més et torno a deixar la cartera a prop!!!! 🙂
Bromes a banda, m’has fet venir ganes de llegir-me’l, a veure si resulta que jo també tinc alguna cosa invisible (quina por!!).
Xevi Valera 19 de febrer de 2010 a les 9:00
Per cert, l’amic invisible soc jo ni més ni menys ;). M’alegro molt que t’hagi agradat! no pretenia que et qüestionés la teva moralitat i dubtéssis de la realitat…
En definitiva, la realitat es comporta com allò que sempre ha estat: un mirall que ens mostra despullats i que ens torna a reflectir la complexitat de l’ésser humà.
Pel que fa la part invisible d’una persona, deu ser una part oculta que no vol mostrar per por. Però aqui no es qüestiona si es bò o dolent, molt discutible.
Ara potser diré una tonteria que no vé al cas, però a mi no em preocupa les persones que tinguin una part invisible, sino les persones que totes elles son invisibles pels demés; no sé, penso en la gent gran o persones excloses per la societat en la que vivim.
Bé, no m’explaiaré més, que tinguis sort amb la nova feina, que en aquests temps de crisis, és un luxe treballar!
Glòria Guzman 21 de febrer de 2010 a les 14:58
M’ha agradat molt la manera en la que has definit aquest llibre, la veritat és que m’he quedat amb ganes de llegir-lo! Tots tenim una part invisible, això és totalment cert. L’única cosa que em fa dubtar de si llegir-lo o no és aquesta frase: “Un només té ganes d’arribar al final, i quan per fi hi arriba es troba amb l’estranya sensació de no entendre res.”
En fi Marta espero que segueixis així!!! Petons!
Ariadna Torrebadell 26 de febrer de 2010 a les 11:10
Bon dia,..només llegint aquesta ressenya et quedes ben sobtat. La veritat que aquest llibre reflexa la realitat. Una part invisible que ningú coneix de tú, que sempre quan estàs en el començament de l’adolescència et vols menjar al món i conforme vas veient el món et desinfles. Estic amb el que dius Marta. A mi també m’han donat ganes de llegir-ho tal i com li hapassat a la Glòria.
Enhorabuena per aquesta ressenya!!dew cuidate petons!:)