Tag: Nacidos de la Bruma
by Pere Sanmartí on gen.07, 2012, under Fantasia
Ja està, ja he acabat la trilogia més impressionant que he llegit en els últims anys, ja he finalitzat una lectura apassionant i absorbent com poques: Mistborn d’en Brandon Sanderson. I és que, sense cap mena de dubte, Sanderson s’ha convertit en un autor referent del gènere de la fantasia i un autor referent de la meva biblioteca personal. Pocs com ell poden inventar-se i desenvolupar un món com el de “Imperio Final” amb una màgia basada en la física newtoniana i l’ús de la religió i el misticisme d’una manera tant brillant per construir una trama, una història, de més de 2200 pàgines que t’absorbeix i et fa participar. Especialment en el primer i l’últim volum.
A El Héroe de las Eras reprenem la història iniciada a El Imperio Final i deixada clarament a mitges a El Pozo de la Ascensión. Ha passat un any des que Elend Venture va perdre el tron i Vin va alliberar “Ruina”, ara miren de construir un futur per a la població d’arreu de l’imperi mentre veuen com la boira cada dia triga més i més a desaparèixer sota la influencia del sol, com la pluja de cendra s’ha accentuat de tal manera que a moltes zones comença a cobrir la terra i a destruir cultius, com els Kolos -bèsties infernals i aparentment incontrolables- antigament sota control del Lord Legislador es passegen, ara, per arreu de l’imperi sembrant el caos i segant vides a tort i a dret, com els habitants de Terris han estat desterrats i la majoria de guardadors han caigut a mans dels Inquisidors, en definitiva, com sembla que s’aproxima a ritme accelerat el dia de la fi del món.
En aquest volum trobarem la resposta a moltes preguntes plantejades en els altres dos llibres, respostes a noves preguntes, descobrirem les motivacions del Lord Legislador, com és que va esdevenir un emperador gairebé immortal que va regir l’imperi durant mil anys i com es va crear aquest estrany món a mans de Ruina i Conservación. Aprofundirem en la psicologia i la relació de Vin i Elend però també guanyaran protagonisme personatges con Sazed, Fantasma i Brisa; tot plegat amb una narració que gaudeix d’un bon ritme que es torna trepidant en els últims capítols ajudant a assolir un clímax capaç d’arrancar una emoció al lector.
Sanderson és un mestre en fer veure al lector les coses tal qual les està vivint el personatge sense deixar masses pistes de cap a on conduirà la trama, hi ha parts que resulten evidents, però d’altres resulten esdevenir autèntiques sorpreses que faran augmentar l’estima del lector per la història. Jugarà amb la religió, la mitologia, les profecies i els diferents punts de vista i motivacions dels personatges per moure la trama general a la vegada que condueix al lector per tot aquest bast món.
I sense ànims de desvetllar-vos massa més -sempre és agradable anar descobrint les coses mentre gaudeixes de la lectura-, us animo a adquirir aquesta magnífica trilogia que trenca d’una vegada per totes els tòpics tolkienians i obre la porta a una revolució en el gènere de la fantasia. Per fi! aire fresc! sang nova! Visca!
Conclusió: Imprescindible, Imperdible, d’obligada lectura. Marca un abans i un després al gènere. Oblideu-vos de les històries repetitives, oblideu-vos de personatges plans únicament motivats pel bé o el mal pur, oblideu-vos dels herois i antiherois clàssics, ha arribat Brandon Sanderson!
Títol: El Héroe de las Eras
Títol Original: The Hero of Ages
Saga/Núm.: Nacidos de la Bruma (Mistborn) / 3r volum
Nota: Obra Mestra
:Alendi, Brandon Sanderson, Ediciones B, Elend Venture, Fantasia, Mistborn, Nacidos de la Bruma
by Pere Sanmartí on gen.05, 2012, under Fantasia
Brandon Sanderson s’està convertint en un dels meus autors predilectes -amb permís d’en Scott Card i altres autors mítics i consagrats-. I és que encara no he llegit res seu que no m’hagi deixat impressionat, que no m’hagi deixat amb “ganes de més”. Aquest segon volum de la trilogia Nacidos de la Bruma o Mistborn és altre cop genial, si que potser ja no té l’element de sorpresa del primer llibre on la nova manera de veure la màgia, l’estructura de la societat i l’entorn on es desenvolupa l’acció era pur aire fresc en un gènere gris i apagat – a excepció d’en George R.R Martin o en Patrick Rothfuss- però continua desenvolupant una història super interessant amb un ritme clar, fàcil i addictiu.
Tal com diu la nota de Publisher Weekly: Voleu saber què va passar després de que guanyessin els bons? Sanderson respon a aquesta pregunta amb els dos següents llibres de la trilogia, continua la història però en comptes de seguir el clàssic viatge d’iniciació de l’heroi, aquest comença i finalitza al primer volum. Mentre que El Imperio Final era auto-conclusiu, aquest segon volum ja segueix l’estàndard de les trilogies i deixa un porta oberta que duu directament a El Héroe de las Eras plantejant una nova trama basada en la llegenda i la profecia de Terris sobre Alendi que apareix recurrentment al primer volum.
Què va passar el dia després de la mort del Lord Legislador? Què va passar amb la rebel·lió skaa? I, ara que Kelsier és mort, què passarà amb l’estranya banda de lladregots que van lluitar contra l’establishment? Elend Venture s’ha convertit en rei de Luthandel i amb l’ajuda de Vin i la Banda de Kelsier, mira de dur a la pràctica les seves idees polítiques mentre mira d’evitar una guerra oberta amb altres nobles que volen conquerir la ciutat a la cerca dels famosos dipòsits d’atium del Lord Legislador. Mentre tant, Sazed que ha anat pel món a predicar les seves religions fa un descobriment pertorbador: les bromes no marxen ja amb la sortida del sol i sembla que comencen a matar gent.
Amb aquest punt de partida, aquest segon llibre respon aquelles preguntes que tothom es fa davant del típic happy end del gènere a la vegada que profunditza més i més en el sistema de màgia “newtonià” que s’ha tret de la màniga en Sanderson i, després de la desaparició de l’omnipresent Kelsier, la novel·la ajuda a situar en primer pla altres personatges de la trama aconseguint dotar-los d’una profunditat genial.
Conclusió: Un altre genial novel·la d’en Brandon Sanderson, un excel·lent narrador que aconsegueix enganxar des de la primera plana fet que dona ales a les 700 i escaig pàgines del llibre. Tot i no ser tant sorprenent com El Imperio Final, és un llibre 100% recomanable, que trenca esquemes del gènere fantàstic i que fa gaudir increïblement d’una molt bona història.
Títol: El Pozo de las Ascensión
Títol Original: The Well of Ascension
Saga/Núm.: Nacidos de la Bruma (Mistborn) / 2n Volum
:Alendi, Brandon Sanderson, Ediciones B, Fantasia, Imperio Final, Mistborn, Nacidos de la Bruma
by Pere Sanmartí on mai.09, 2011, under Fantasia
Aquest cap de setmana he finalitzar el segon llibre que llegeixo d’un autor en alça, d’un autor que a marxes forçades s’està convertint en un dels meus autors predilectes. Sé que és arriscat afirmar això havent llegit només dues novel·les seves, però és que tal com afirma la crítica: Brandon Sanderson està revolucionant la fantasia.
Si amb Elantris ja vaig gaudir de la nova manera de fer d’en Sanderson, amb el primer volum de la sèrie “Nacidos de la Bruma” he redescobert la fantasia, he redescobert el plaer de llegir una bona trama i una bona història amb uns personatges carismàtics i molt “reals”. Brandon Sanderson i Patrick Rothfuss estan canviant i revolucionant la literatura fantàstica, deixant endarrera tòpics massa gastats i donant un aire fresc i excel·lent a un gènere que s’estava asfixiant a base de repetir, amb més o menys fortuna, un mateix esquema. Però parlem de la novel·la…
El Imperio Final, primer volum de la sèrie Mistborn (Nacidos de la Bruma), ens presenta un món cobert per les cendres que desprenen gran volcans en actiu, on el verd de les plantes fa centenars d’anys que ha desaparegut convertint-se en una llegenda; un món d’estructura clarament feudal-absolutista on un emperador-déu mana per damunt de tot i on la gran majoria de la població, els skaa, viu en pobresa, oprimida i esclafada per la noblesa i la cultura imperant.
El Lord Legislador -l’emperador- fa mil anys que governa amb ma de ferro i ha imposat tota una sèrie de regles socials que són imposades i respectades gràcies a la manipulació de la cultura i a dos cossos executius d’èlit que passen comptes amb l’emperador i amb ningú més: els obligadors i els inquisidors. Aquestes regles fan que existeixi un abisme entre la noblesa i els skaa, un abisme tal que si algun noble jeu mai amb una skaa, després de jeure-hi, aquest està obligat a matar-la per evitar tota possibilitat de que es pugui engendrar un bastard, fill(a) de les dues classes socials.
En aquest món construït per en Sanderson, existeix també una màgia una mica especial: l’alomància. Una màgia hereditària pròpia de la classe noble, una màgia basada en els metalls que permet als seus usuaris obtenir certs poders (fortalesa, agudesa, …) d’aquests metalls. La majoria d’usuaris de l’alomància només poden manipular un dels metalls i per tant, només obtenir un poder; però existeixen persones, els “nacidos de la bruma”, que són capaços de manipular tots els metalls de l’alomància esdevenint éssers poderosos a tenir en compte.
Hi ha dos aspectes que sobresurten en aquesta novel·la. Un és la profunditat dels personatges, que deixen de ser plans, no hi ha ningú que sigui dolent, dolent i ningú que sigui bo, bo. Deixem de banda el típic passerell que fa un viatge d’iniciació per convertir-se en un heroi amb una missió transcendental, per tenir herois més quotidians, més humans, amb les seves motivacions, els seus conflictes morals i culturals que lluiten contra una situació i una cultura que els sembla, en certa manera, injusta.
Per altra banda, l’altre aspecte fonamental de la història és l’alomància. Aquesta mena de màgia estranya, amb poders limitats, amb dependència de matèries primeres com els metalls i amb unes accions i unes interaccions amb base física -especialment la crema de metalls com l’acer- que fan que Sanderson trenqui amb el típic-tòpic establert, amb el misticisme imperant al gènere, aportant una nova visió i una altra manera de fer fantasia fent-la més “creïble” per les ments més científiques del públic d’avui dia. En certa manera, en aquest aspecte, Sanderson sembla més un autor de ciència-ficció que no de fantasia.
Brandon Sanderson obre un nou camí en el gènere de la fantasia, deixa endarrera l’esquema tolkienià bàsic, típic i massa gastat per plantejar noves maneres de veure i viure la fantasia. Amb el seu estil àgil i detallista que se centra especialment en la psicologia dels seus personatges, amb un art especial i detallista en la descripció de batalles i escenes d’acció, i amb la construcció d’uns diàlegs excel·lents, Sanderson ens proporciona una nova manera d’entendre el gènere, actualitzant-lo i creant-nos un desitg de llegir més i més pàgines brutal, inabastable i insaciable.
Conclusió: Una història narrada de forma magistral, amb una motivació universal i clàssica -la cerca de la llibertat-, uns personatges amb una profunditat i una psicologia clarament desenvolupada i una màgia “diferent”, característica, no omnipotent i fins i tot amb un rerafons científic, fan d’aquesta novel·la d’en Brandon Sanderson una excel·lent obra mestra del gènere apta i recomanable per tots els públics.
Títol: El Imperio Final
Títol Original: Mistborn
Saga/Núm.: Nacidos de la Bruma (Mistborn) / 1r volum
:Alomancia, Brandon Sanderson, Ediciones B, Fantasia, Mistborn, Nacidos de la Bruma, Nova