semprecorrent...: Marató Romànic Extrem - 42 km 2.200 m D+
Marató Romànic Extrem - 42 km 2.200 m D+
A la que fa pocs metres que correm veig que agafem un camí diferent al de l’any passat i després dels primers km veig que anem en una direcció totalment oposada a la de l’anterior edició, un canvi que, de moment, pinta molt interessant!
No sé que em passa però em noto les cames molt pesades, sembla com si estigués a punt d’acabar i acabem de començar... M’hi començo a capficar perquè això no és gens normal. Però que em passa? Però si he vingut molt descansat. No ho entenc i no estic corrent gens agust. Van passant els km, anem pujant tota l’estona i com que la pujada no és excessivament dreta, ho correm gairebé tot. Les sensacions no milloren, així que haig de fer el que sigui per tal de fer-les millorar, ja que sinó, no gaudiré de la cursa.
En la part final de la segona pujada, la cosa es posa molt dreta i caminem. A la que portem una estona caminant, les cames sembla que es comencen a posar a lloc, per fi, ja era hora!
Després d’una baixada per un corriol molt divertit, comença una pujada també per un corriol molt dret, això sí, tot el que té de dret ho té de ben parit. La veritat és que el recorregut d’aquest any, de moment, és molt més corrioler i molt més guapo que l’any passat.
Passem per l’avituallament del km 16 amb 1:45 h i les sensacions són molt bones, bé, en realitat són les que haurien de ser, però al haver començat tan malament, és com si avui fossin millors que mai. Si l’anterior pujada era dreta, aquesta encara ho és molt més. Les cames em diuen que tenen ganes de pencar, així que deixo que tirin tan com vulguin, amunt!!!
El increment de ritme que faig sempre a les maratons és per allà del km 30 i avui l’he fet abans del 20. Això pot tenir unes conseqüències nefastes, avui pot ser que foti un pet com un aglà, però em dic a mi mateix: “Quin no s’arrisca, no pisca!” i “Si no ho provo, no ho sabré!”. Així que, aprofitant que la marató d’avui només té 2.200 m de desnivell positiu, decideixo tirar-me a la piscina i a veure quin n’és el resultat.
Arribat al punt més alt del recorregut em tiro avall tan ràpid com puc. La baixada és molt llarga i, tot i que hi hagi molts rocs, deixa córrer bastant bé, així que a donar-ho tot! Després de més de 5 km de baixada, ens unim amb els de la mitja. No parem d’avançar a corredors de la mitja i això és una important injecció de moral. Ho estem corrent tot, tan si puja com si baixa no deixem de córrer, les cames tenen ganes de pencar i s’ha d’aprofitar!
Arribo a l’últim avituallament del km 37 molt mancat de forces, sembla que ha arribat l’hora de pagar els excessos, així que ara tocarà a aguantar com sigui! Estic molt assedegat i tinc molta calor, així que agafo una ampolla d’aigua i me’n bec la meitat i l’altre meitat m’he la tiro per sobre. Em diuen que em queden 2 km de pujada i 3 km de baixada, miro l’altímetre i aquesta última pujada és de 400 m de desnivell, amunt!
Sembla que la parada a l’avituallament a refrescar-me m’ha anat d’allò més i m’ha ajudat a recuperar l’energia que havia perdut després de més de 14 km sense deixar de córrer pràcticament ni un moment. Hi ha trams de la pujada que estan realment enfangats i cal agafar-se als arbres per poder pujar, ja que el terreny patina d’allò més. De nou les cames tenen ganes de pencar i això m’encanta!
Vinga, som-hi, a per els 3 km de baixada! També hi ha algun punt molt enfangat i que novament toca agafar-se als arbres perquè a més és molt dret, això sí, divertidíssim!
Finalment, arribo de nou a L’Hostalnou de Bianya amb 4:46 h, en la 20ª posició i havent gaudit d’una molt bona cursa i d’un dia radiant.
Abans d’acabar, toca també felicitar a l’organització per la bona feina feta i sobretot per aquesta modificació del recorregut respecte l’any passat, fent-lo molt més atractiu. Enhorabona!
Publicat per semprecorrent a 20:03
Pels Camins dels Matxos - 58 km 3.400 m D+