NAHARRO, Rosa. De qué podemos hablar? Dins Arco 2013
Diuen que parlar de diners, com de sexe, és tabú. I que el món el mouen els diners. L'art, força més que la literatura, permet d'enriquir-se molt. És com si l'espai buit entre bitllet i bitllet de deu euros fos la part espiritual de l'art, i la resta, la part material, gens invisible. Un artista no hauria de treballar només per amor a l'art, ni només pels diners, però va com va.
Publicat per Helena Bonals a dissabte, de maig 04, 2013
Consol A. Rusiñol 4 de maig de 2013 a les 9:10
Art i diners, un gran tema que permet possar-hi molts matisos. Per començar: qui és un artista? He sentit a dir a Joan Margarit que ell no sap si és un poeta ja que el tempsdirà si ho és o no. Els diners són símbol d'avarícia, de posar els interessos personals per damunt de tot,... Però també són un símbol d'un acord social per mitjà del qual les persones poden viure. I tots tenim dret a viure de forma digne i justa.
Helena Bonals 4 de maig de 2013 a les 11:18
Si Margarit no sap si és poeta, tota la resta què?
Carme 4 de maig de 2013 a les 10:37
Hi ha molt espai buit entre bitllet i bitllet, tant com diu que n'hi ha a l'univers entre un astre i un altre... buit, molt de buit, però cadascú veu el que vol veure. I tot és així, l'art i la vida.
Helena Bonals 4 de maig de 2013 a les 11:20
Carme, encara que hi vegis el que hi vulguis veure, els bitllets em sembla que són de debò, com a mínim tots ells sumats, sí que fan valuosa l'obra.
novesflors 4 de maig de 2013 a les 19:03
D'acord que l'artista ha de guanyar uns diners per viure però entre això i l'especulació que hi ha en obres d'art (i en altres coses, clar) … em sembla immoral, mentre tanta gent pateix i no arriba ni a uns mínims.
Helena Bonals 4 de maig de 2013 a les 19:27
a mi no m'agrada que Van Gogh sigui tan car i que ell no vengués en vida. És paradoxal.
M. Roser 4 de maig de 2013 a les 21:32
Ves per on, com que hi veig menys que un bou a set passes, al primer cop d'ull m'ha semblat una pluja de pètals de rosa ( pel color)...Si n'anava d'errada, però he de dir que a mi em costa molt veure art en un voleiar de diners...
Helena Bonals 5 de maig de 2013 a les 9:18
costa de veure-hi art, però hi és massa sovint.
sa lluna 5 de maig de 2013 a les 1:58
Jo crec que l'artista no pensa amb el diners, almenys quan comença.
Entenc que tot té un valor i que la gent ha de menjar, però...serà que tinc l'art com una part de l'ànima que no té valor material, potser perquè no hi he de viure...no sé.
Helena Bonals 5 de maig de 2013 a les 9:21
sa lluna, el millor és tenir la vida resolta i tenir temps per a l'art. Encara que tinguis mil obres al calaix, que diuen que no tan sols són dolents els diners sinó també la fama, per l'artista.
Sílvia 5 de maig de 2013 a les 20:23
M'agrada aquesta imatge perquè fins i tot els bitllets de deu (lletjos pel meu gust) poden convertir-se en objecte artístic. No crec que els diners siguin un tema tabú, se'n parla massa.
Helena Bonals 5 de maig de 2013 a les 22:33
A mi m'agrada força el disseny dels bitllets. No el que representen!