Sopa de Cabra :: Música Global Discogràfica
Sopa de Cabra, un dels grups més emblemàtics i carismàtics del nostre país, va neixer allà l'any 1986, quan Girona encara vivia immersa en tot el moviment de l'squat i que feia poc que havien tancat, un grup d'amics es van ajuntar per fer el que més els agradava: tocar. La formació era l'hereva de la Ninyins Mine Workers Union Band, fundada pel Joan "Ninyin" Cardona, i on també hi participava en Francesc "Cuco" Lisícic. Més tard, s'hi va incorporar en Josep Thió, provinent del grup Copacabana, que havia tingut un cert èxit. Després en Gerard Quintana perquè el grup necesitava un cantant i algú que escrigués les lletres i, per finalitzar, en Josep "Pepe" Bosch a la bateria.
El primer disc, Sopa de Cabra, ja va ser un bon punt de partida, tot i que al grup mai els va agradar com va quedar, perquè no reflectia la música que feien en directe. Però el grup anava creixent amb els seus directes, fent per aquelles èpoques els seus primers concerts multitudinaris, com per exemple el que van fer acompanyant a Loquillo a les antigues Casernes de Girona. L'èxit que estaven tenint va fer que es tornessin a tancar en un estudi, aquest cop amb un productor de renom com era Marc Grau. D'aquelles sessions de gravació va sorgir el segon disc, La Roda, que va ser un èxit total. Un disc que superava les 50.000 còpies venudes i els situava al capdavant de la generació de nous grups que estaven sorgint a Catalunya.Però els Sopa, tot i que havien quedat més contents d'aquest segon treball, produït per Marc Grau, encara no estaven del tot contents, i desprès d'algunes suggerències fetes per fans, es van atrevir a fer un pas més: enregistrar un disc en directe. Va ser el moment d'explosió de Sopa de Cabra. Dos concerts a la Sala Zeleste de Barcelona, amb un ple absolut que donaven com a fruit el Ben Endins, un disc que va ser un rècord de ventes de música en català, primer en arribar el disc d'or i anys després en arribar a les 100.000 còpies venudes i aconseguir el que cap altre grup de rock havia fet, un disc de platí.
Es van agafar un any de reflexió i, aprofitant, van treure un nou disc amb el nom de Girona 1983-1987.Somnis de Carrer, amb temes que havien quedat exclosos dels dos primers discs i d'aquella maqueta que tant els havia ajudat. Va ser un any sense concerts, un any on Sopa de Cabra va buscar una nova companyia discogràfica i on van decidir prendre una desició que sabien que els marcaria els propers anys : enregistrar un disc en castellà. I així va ser, Sopa de Cabra començava una nova etapa a la seva carrera, canviant de segell discogràfic i fent un disc en castellà, que duia per nom Mundo Infierno. I aquí va començar la malaurada caiguda de Sopa de Cabra. A Catalunya van ser titllats de traïdors, a Espanya no eren ben rebuts perquè venien de Catalunya i havien triomfat cantant en Català. Tot això, amb una mala promoció del disc per part de la discogràfica, va fer que aquell no fos un bon any per Sopa. Es van reduïr el número de concerts, tot i poder fer de teloners per l'Estat de cantants com Tina Turner i Joe Cocker i de grups com Aerosmith, però ells volien continuar i per això van decidir tornar a gravar en català. El disc es va gravar com als inicis, tots junts, en una masia de girona i amb un pressupost ben reduït. El resultat va ser Al·lucinosi, el disc que menys còpies ha venut de l'extensa discografia del grup. I si amb les poques ventes del disc no n'hi havia prou, es va ajuntar amb que la contractació per diversos motius també era baixa. Eren els pitjors moments pel grup. Havien tocat fons. Tot i que estaven a baix de tot, encara els quedava un disc per gravar amb BMG-Ariola. I els va sortir el disc més roquer de tots, el disc on tots es van implicar més pel que fa a la composició de temes. I a més a més, era el disc més llarg dels que havien gravat en un estudi, aprofitant que era el primer que sortia exclusivament en CD i ja no sortia en vinil. Amb Sss... començava la recuperació del grup.
Però el fet més curiós de la recuperació del grup va ser el que més els va ajudar, una gira de concerts acústics, idea que havia sorgit desprès de fer-ne un d'especial per una fira del disc. Aquells concerts els van tornar a portar públic als concerts, a part que era un repàs als temes de tota la seva carrera en un format que no era l'habitual. Aquells concerts van ser aprofitats per enregistrar-los i fer-ne un disc, amb el que es començava una nova col·laboració discogràfica, aquest cop amb MusicaGlobal, una discogràfica bastant jove que havia sorgit a Girona. Tant aquella gira, com el disc, els va tornar a ficar dins del circuit, la gent va tornar a sentir parlar de Sopa de Cabra, quan molts ja els feien desapareguts de l'escena musical catalana. I ja feia molt que Sopa no entrava en un estudi per enregistrar un disc, i va ser a meitat del 1998 quan van enregistrar Nou, un disc marcat per la malaltia que patia en Joan "Ninyin" Cardona, i que va fer que intervingués poc amb la gravació del mateix. El disc li van ficar el nom de Nou, i va ser el rellançament definitiu del grup. Van tornar a tenir forces concerts, i no només això, si no que una nova generació s'interessava pels seus temes i feia que descobrissin vells èxits del grup. Aquest disc va ser el tercer disc dels Sopa que va arribar a les 50.000 còpies venudes i, per tant, a disc d'Or.
I just quan Sopa de Cabra tornava a estar al cim, tornava a ser un grup reconegut pel públic, van decidir prendre una decisió difícil tant per ells com per el públic. A finals de l'any 2000 anunciaven que a finals del 2001 es separarien, però que abans de fer-ho gravarien un darrer disc d'estudi i farien una gira acomiadant-se de tants i tants llocs que els havien acollit durant tants anys. I aquest disc va sortir el maig del 2001,amb el nom de Plouifasol i, immediatament, començava la gira que servia per presentar el disc i per fer un repàs a la trajectòria musical del grup. Va ser una gira que va estar marcada per la molt bona resposta de públic als seus concerts, culminada per les vora de 30.000 persones que van seguir el darrer concert dels Sopa de Cabra per Fires de Girona i pels tres concerts seguits que van celebrar a la Sala Razzmatazz, l'antiga Zeleste que tant bons records portava al grup.
Vinil - 2012