Preparant el nou any | Judaisme en català
“El judaisme s’havia viscut tancat i ara el vivim amb més visibilitat” →
Preparant el nou any
Roix ha-Xanà es produeix en el primer i segon dia de Tixrei (enguany el 14-15 de setembre). Significa literalment “cap d’any” (perquè els jueus, com els catalans celebren l’any nou a diferència d’altres cultures que posen més emfasi en la finalització del vell). L’any que començarà serà el 5776.
És un moment per començar la introspecció, mirar cap enrere en els errors del passat any i la planificació dels canvis a realitzar en el nou any. El període entre Roix ha-Xanà i Iom Kipur (Enguany el 22-23 de setembre) és conegut com els “Dies Temibles” (Iamin Noraïm) Aquests són dies de reflexió i introspecció per als jueus, en els quals aquells que consideren haver fet alguna falta al llarg de l’any tenen oportunitat de posar-hi remei. Segons la tradició, durant aquests dies D’u avalua als creients per la seva actuació durant tot l’any i els acaba de jutjar en Iom Kipur decidint el seu respectiu desenllaç en el transcurs del nou any.
La tradició explica que durant aquests dies, D’u només perdona els pecats dels homes cap a les Escriptures però no perdona els pecats de l’home cap al proïsme, per tant durant aquests dies és el deure dels creients remeiar les seves faltes amb seus semblants. Són dies de meditació en els quals les persones jueves fan una revisió de l’any que s’ha acabat i prenen mesures per tal de no tornar a fer allò que han trobat de negatiu en la seva actuació.
Una de les celebracions més importants de Roix ha-Xanà (llevat de quan cau en Xabat) és escoltar el so del xofar (un instrument fomat per una banya de boc) a la sinagoga. El so del shofar és una crida al penediment. No es permet treballar en Rosh Hashaná. Gran part del dia es passa a la sinagoga, on la litúrgia diària és una mica ampliada. De fet, hi ha un llibre d’oracions especial anomenat Majzor utilitzat per Rosh Hashaná i Iom Kipur, a causa dels grans canvis litúrgics per a aquestes festes.
Una altra celebració popular durant aquest dia de festa és menjar pomes banyades en mel, un símbol del nostre desig d’un nou any dolç.
I una altra pràctica popular de la festa és taixlikh (“fer fora”). Anem cap a un corrent d’aigua, com un rierol o riu, en la tarda del primer dia i buidem les nostres butxaques que prèviament haurem omplert de petits trossos de pa , simbòlicament és com desfer-nos dels nostres pecats.