FA ANYS: El 1668 va ser enderrocat l’últim sobirà del sud, després d’una moguda època al Marroc.
Fins fa uns 2.000 anys gran part de l'àrea actualment desèrtica del Sàhara era encara una sabana; i encara era més fèrtil tot el territori que ocupa el desert actual fa uns 8.000 anys tal com ho demostren les pintures rupestres de Tassili n'Ajjer, en les que s'hi retraten grups de caçadors perseguint la variada fauna en una zona, l'Ahaggar, que actualment és una zona rocosa gairebé inhabitable. També al riu Draa s'han trobat pintures rupestres que representen una rica fauna prehistòrica (cocodrils, hipopòtams...) que fa mil·lennis habitava la zona. A l'actual desert de Mauritània s'hi poden trobar vestigis de les rutes de carros arrossegats per bous. La regió de Fezzan (antiga Garamantica) va ser habitada pels garamants que fins fa poc menys de 2.000 anys encara es traslladaven en combois comercials cap al Mediterrani utilitzant carros tibats per bous.
Pel terra, més dur, s’endevina un rastre de pista per on passen cotxes. Tot és pla. Seguim recte cap a orient, tancant el cercle.
És un caminar tranquil, pausat, sense pressa, tal com ha de ser. En dues o tres hores coincidirem amb els vehicles i així acabarem l’estada pel desert. El Draa no l’hem vist, està molt més al sud, prop de la frontera amb Argèlia.
Ja estem dalt dels cotxes. La carretera s’aparta del desert de sorra, però aquest, ara, és de pedra i roca, amb una interessant barreja de colors. Cal acostumar la vista a distingir entre els diversos matisos cromàtics; en té i molts.
Quasi a la una del migdia ja tornem a ser al càmping on ens vam aturar quan baixàvem la primera jornada. Aquí descansarem de cotxe i dinarem.
A la crònica anterior dèiem que amb governs dèbils la política d’Al-Mansur no va funcionar. Veiem-ho: La branca sadita de Marraqueix va tenir en Zaydan ibn Ahmad com a únic sobirà destacat; el seu fill, depravat i cruel, que el va succeir el 1627, fou assassinat el maig de 1631.
Mentre el dinar es prepara, gaudim del temps compartint. Mentre es camina, el grup va dispers, en petits grupets; sovint camines sol, amb la teva pròpia visió de les coses i els teus pensaments.
Seguim amb la història: Els assassins van posar al tron al seu germà al-Walid ibn Zaydan al que igualment van matar el 1636, posant llavors al tron a un tercer germà, Mahàmmad aix-Xaykh al-Àsghar, que sense cap poder va restar al tron fins a 1655. A la seva mort el seu fill Ahmad al-Abbas (1655–1659) va quedar sota tutela del xeic de la tribu àrab dels Shabbana o Shabbanat; però, potser per seguir la tradició, el 1660 el van assassinar i va ascendir al poder al seu fill i caid local Abd al-Karim ibn Abu Bakr conegut per Karrum al-Hadjdji que va tenir un govern encertat; aqust va tenir sort i ningú el va matar. A la seva mort el va succeir el seu fill Abu Bakr ibn Abd al-Karim (1668) que al cap de dos mesos fou enderrocat per l'antic xerif de Tafilalt i ara soldà alauita de Fes Mulay al-Rashid (1666-1672). En fi una història ben moguda.
Hem seguit carretera cap el nord. Hem deixat Zagora i Ouarzazat, fins a la Kasbah de la Cigogne la qual, restaurada i adaptada, ha esdevingut un hotel on avui farem la nit de cap d’any i dormirem.
Ens donen les claus. Avui ens podrem dutxar i també dormir millor que els dies passats.
Mentre el 1668 Abu Bakr ibn Abd al.Karim era enderrocat, a Espanya el sobirà era Carlos II, del qual en deien ‘el Hechizado’. Era època de decadència, amb un govern format per intrigants, incapaços i ambiciosos (segons l’historiador Juan José Menezo). Era època en que els estats monàrquics absolutistes i la noblesa protegida pels reis, van provocar un conjunt de revoltes pageses a Europa el segle XVII. A Catalunya el fet es va veure agreujat pel malestar que generava la corona quan obligava als catalans a suportar la presència de les tropes castellanes i italianes per combatre contra França. Aquelles tropes van causar grans mals al camp rural i eren vistos com un exèrcit d’ocupació.
El sopar ha començat amb una sopeta, potser per no destacar dels dies anteriors. He de dir, però, que la sopa la fan extraordinàriament bona. En general serà un sopar senzill, però l’hem gaudit ja que sovint compta més amb qui estàs a la taula que el que et posen a la taula.
La festa de cap d’any ha continuat amb els sons repetitius d’un grup tradicional del país i amb una celebració d’entrada al nou any a base de panses.
Ja ben a les fosques, una gran Lluna senyoreja l’horitzó: la primera lluna del 2018.
Acaba el 2017; ha estat un any en que la humiliació ha caigut sobre Catalunya. A ‘eldiario.es’ el catedràtic de Dret Constitucional, Javier Pérez Royo, analitzava la situació a Catalunya, aquest any que acaba, opinant que l’aplicació de l’article 155 no era pròpia d’un estat democràtic; és, diu, recórrer a la política de repressió. També Jorge Vestrynge, professor titular de Ciències Polítiques de la Complutense de Madrid, qualificava el fet d’un cop d’Estat de Mariano Rajoy contra Catalunya. Aquest és un any que molts catalans se senten angoixats i menyspreats per l’Estat.
Per a nosaltres, aquí a quilòmetres de distància, amb l’esperit lliure i net de jornades de quietud i silencis, la nit freda i estelada ens ofereix moments de pau.
Si vols la ruta per a gps, pots anar a: https://es.wikiloc.com/wikiloc/edit.do?event=group&id=21935125