Portalet » Arxiu del blog » Jakob Nielsen, o com fer la tecnologia més accessible
« Territori Baròmetre
Música a París »
Enviat per quico el dia Desembre 1st, 2007
Autor del terme usabilitat a internet, o responsable de coses tan lògiques com, per exemple, aplicar el sentit comú en el disseny de webs, i dir que és en el moment de pensar en l’arquitectura del lloc web que cal plantejar-se quin tipus d’audiència ha d’atendre i, per tant, pensar en el seu multilingüisme. Podeu llegir un resum de les seves idees en aquest web. La lògica i la evidència de la simplicitat semblen els seus principis, amanits amb un toc d’ironia, que mai no fa mal. Sembla que fa tot just un mes va passar per Barcelona per explicar les seves idees.
La seva pàgina web personal és plena de recursos i reflexions sobre la relació entre usuaris i tecnologia. I té un parell de llibres traduïts a l’español, Sea breve (escribir para la web) i Cómo leen los usuarios en la web, que serà qüestió de llegir aviat.
Ara que, amb el Baròmetre, comencem a conèixer els hàbits d’us a la xarxa, val la pena pensar en com hem de treballar aquesta adaptació d’usos personals.
Aquest post es va fer el dia Dissabte, Desembre 1st, 2007 a les 15:21	dins de les categories Ciència. Pots seguir els comentaris gràcies al RSS 2.0 feed. Pots deixar un comentari, o enllaçar el post a la teva web.
Un comentari per “Jakob Nielsen, o com fer la tecnologia més accessible”
Nimowai Diu:
Desembre 3rd, 2007 a les 11:27
Si, molt interessant. Cal dir també que ha desenvolupat una cinquantena de patents per fer la “tecnologia user friendly” i que tampoc no és una lluita altruïsta.
Referent al tsunami de tecnologia que envaeix, dues reflexions. Per un costat la quantitat d’aplicacions “fenomenals” al nostre poder i que en canvi no es fan servir mai, des de les que tenim als PDA’s, mòbils, ordinadors o al reproductor de DVD de casa, que encareixen el producte per un suposat valor afegit.
Per altre banda “el gap” que s’obre entre primer món i els països en desenvolupament, que no para de crèixer. En aquest sentit si que trobo interessants les aportacions de certes companyies manufacturadores que han posat al mercat i destinat a aquest sector en risc d’exclusió perpètua uns lap-tops amb un cost de 100 dolars i autorecarregables. L’enginy té dues ironies, una vegada els seus destinataris el prenguin possessió, com dimonis el conectaran a internet i l’altra ironia és que als US s’ha posat de moda regalar-los als petits de la familia, que en principi no són els seus destinataris, de forma que s’han hagut d’empescar una fòrmula 2×1, és a dir “get one and give one”.
Bloody patronizing, inn’it?