Cetrencada 18 by cetrencada UPF - Issuu
ESTUDIS DE PERIODISME DE LA UPF N.18 - 21.11.2013
REPORTATGE ··· pàgines 4 i 5
conflicte ètic
La reforma legal provoca posicions confrontades entre diversos col·lectius.
Els joves i el dilema de l’avortament
«Els mitjans no reflecteixen tot allò que els polítics fem»
Els obstacles per estudiar a la Universitat
Entrevista a Marta Vilalta, la diputada més jove al Parlament de Catalunya en aquesta legislatura ··· pàgina 3
Tres alumnes relaten les dificultats per pagar-se els estudis a causa de la seva situació socioeconòmica ··· pàgina 7
2. Enllaços Cum laude
La rutina de l’amant egocèntric néstor arrabal
Oriol Anton
Inés Gondra
Danilo Fallecci
fotoperiodista i il·lustrador
estudiant seguidor de la medicina evolutiva
massatgista ocasional del cirque du soleil
Poeta del carrer i de la espontaneÏtat
··· Aquest barceloní està de gira presentant el llibre Warcelona, fruit de la seva dilatada carrera retratant els conflictes a la ciutat comtal. Va saltar a les pàgines d’actualitat per partida doble: per rebre amenaces de grups d’extrema dreta per cobrir el 12 d’octubre i l’informe amb la seva informació personal realitzat pel Cesicat*. jborras.cat
··· La medicina evolutiva es basa en la paleodieta, és a dir, a menjar allò que ens ofereix la natura i que els nostres avantpassats han ingerit durant milers d’anys. L’Oriol la va descobrir als 15 anys i des d’aleshores no ingereix cereals, sucres ni làctics i només consumeix aliments dues vegades al dia (intermittent fasting). regenera.cat
··· Una companyia de circ que treballa amb més de 20 espectacles arreu del món crea una xarxa de mini contractes temporals a cadascuna de les ciutats per on passa. Aquest és el cas de la Inés, una massatgista i professora de pilates que porta des de l’any 2007 treballant per al Cirque du Soleil quan aquest s’atura a Barcelona. inesgondra.com
··· Poeta uruguaià criat a Barcelona, fa vuit anys que viu de la poesia venent llibrets auto editats i representant espectacles d’humor a diferents locals de Barcelona. Va començar escrivint per necessitat i s’hi ha acabat dedicant. Defensa una poesia espontània, lliure de qualsevol recarregament clàssic i que convidi a la reflexió. vivirdelbolo.blogspot.com.es
Bloc de blocs ·1·
furgoenruta.com Dos periodistes catalans van pel món en furgoneta, gravant tota l’experiència. De moment han visitat diversos països sud-americans.
paginesviscudes.com Un grup de gent gran publica històries pròpies per compartir vivències i coneixements amb persones d’altres generacions.
The Grad Guide Blog La vida al món real
gradguideblog.com Pàgina en anglès que ofereix consells sobre feina, formes de vida o viatges per a aquells que han acabat els seus estudis universitaris.
L’amic ninotaire
(nasy) ignasi cabanes estudiant d’animació, dibuixant i músic a ‘sense sal’ nasicabanes.blogspot.com.es
ada dia es repeteix la mateixa escena. Un grup nombrós de persones l’esperen, en silenci. Quan arriba, totes sospiren alleujades. Com bon amant, és capriciós i sovint fa patir aquells que l’estimen. Vol que el món giri al seu voltant. És un egocèntric. L’inici de l’acte sempre és complicat. Als seus estimats sempre els costa acomodar-se. Un cop ho estan, tot comença a anar molt ràpid. Ell és cridaner, no calla, potser perquè està massa emocionat. Això causa l’espant dels seus estimats, que miren en totes direccions, preguntant-se si està bé. En diverses ocasions no ha pogut continuar i ha provocat la ira dels amants. Normalment, però, els fa viatjar a grans velocitats, mentre ells es submergeixen en una amalgama d’estímuls sensitius. Música de diferents orígens i nivells de professionalitat els envaeix l’oïda, així com també els crits d’altres persones que parlen per telèfon o amb un conegut amb qui s’han retrobat per casualitat. Tothom té por de mirar-se. Són desconeguts presentats forçosament, estan condemnats a compartir-lo durant un temps; mai no saben quant serà. Molts es fixen en un individu concret. Com haurà estat la vida d’aquell home gran amb bastó al qual dues o tres persones volen cedir-li el seu lloc? A quina edat deuria tenir el seu primer fill la jove mare que seu al costat d’un encorbatat senyor que no deixa d’apuntar coses en una agenda? Què estudiarà la noia amb aire de diva que escolta música amb uns cascos blancs? I el jove amb camisa que llegeix? Sembla guapot. I la imaginació flueix. I res sembla que ho pugui parar. De sobte, però, una veu metàl·lica, freda trenca aquests pensaments i anuncia que el viatge s’ha acabat. És ell, que vol que el món giri al seu voltant. És un egocèntric. ···
Qui som? El suplement cetrencada forma part dels treballs realitzats pels estudiants de tercer curs de Periodisme de la Universitat Pompeu Fabra, en el marc del Taller Integrat de Periodisme. Aquesta assignatura té lloc en una redacció multimèdia on es realitzen, de forma paral·lela, productes destinats a premsa (el present suplement), ràdio (UPF.Ràdio), televisió (BTV) i Internet (vilaweb.cat/cetrencada).
··· EDICIÓ Carmen Buades ··· DIRECCIÓ D’ART Mònica Angla ··· FOTOGRAFIA Clara Barbal i Alba Crespo ··· REDACCIÓ Lydia Abellan, Amalia Alonso, Guillermo Alonso, Andrea Araquistain, Néstor Arrabal, Lluís Bages, Montse Bizarro, Os-
car Blanco, Inés Calomarde, Pol Castellví, Marina Castillo, Marta Curull i Enric de Dalmau ··· PROJECTE EDITORIAL I DISSENY Salvador Alsius, Teresa Domingo i Olga Lamas ··· SUPORT DOCENT A PREMSA David Caminada i Víctor Gil ··· COORDINACIÓ EDITORIAL Irene da Rocha, Albert Elduque, Ariadna Fernández, Marta Narberhaus i Xavier Ramon ··· COORDINACIÓ DE LA REDACCIÓ Carles Singla i Francesc Salgado ··· CORRECCIÓ Gabinet Lingüístic··· CETRENCADA RÀDIO
Josep Maria Palau ··· CETRENCADA TV Vicenç Sanclemente ··· CETRENCADA INTERNET Eva Domínguez i Cristina Ribas ··· FACEBOOK facebook.com/UPFcetrencada ··· TWITTER @cetrencadaUPF ··· E-MAIL cetrencada.upf@gmail.com
(*) Cesicat: el Centre de Seguretat de la Informació de Catalunya és un organisme de la Generalitat que s’ocupa de la “seguretat i l’impuls” de les TIC
Traient l’antifaç.3
MARTA VILALTA diputada més jove AL parlament de catalunya
«Les diferències no vénen per l’edat sinó per la ideologia» NÉSTOR ARRABAL LLUÍS BAGES
Les inquietuds polítiques de la Marta Vilalta (Torregrossa, 1984) van fer que s’iniciés a la militància de les JERC als 18 anys. En les últimes eleccions va aconseguir entrar com a diputada al Parlament de Catalunya i es va convertir en la dona més jove de la cambra. Va ser una nit electoral intensa ja que l’escó va estar en joc fins al final.
··· Què se sent en ser la diputada més jove al Parlament?
··· No ho penso gaire, però sí que
és cert que quan entres al Parlament és com si et carreguessin una motxilla plena de responsabilitat, ja que tot el que fas és en representació de la ciutadania de Catalunya. La gent espera molt de nosaltres i hem de donar la cara cada dia demostrant que estem fent allò que toca.
··· Veus possible que una dona
Compromís. La Marta afronta la seva primera legislatura com a diputada al Parlament desitjant estar a l’altura del càrrec. C. BARBAL
··· Ho espero i ho desitjo. Malau-
··· Com es viu la desafecció po- ··· I en el cas dels joves? lítica de la societat des de dins ··· La desafecció es troba en to-
sigui presidenta de la Generalitat en pocs anys?
radament, encara avui dia la política és un àmbit masculinitzat, sobretot en les esferes més altes. Estem millorant, però ens queda molt camí per recórrer. Si volem ser un model per a la societat hem d’aconseguir la igualtat representativa de sexes a la cambra. Hem de normalitzar que tant un home com una dona pugui assolir qualsevol càrrec si són vàlids per exercir-lo.
··· Alguns diuen que la política és una professió...
··· És un servei públic, no una pro-
fessió. Tots els que estem aquí hauríem de tenir una carrera professional, aparcar-la durant un temps, i després tornar-hi. Hi ha polítics que han fet de la seva tasca una professió i això perjudica la visió que es té de nosaltres. No sé si s’han de limitar els mandats, però no pot ser una professió, sinó un servei al poble que es presta de manera temporal.
d’un gran partit?
··· Amb molta preocupació. A vegades pots passar-te al Parlament hores i hores fent feina i això no arriba a la ciutadania, i si ho fa és a través dels titulars, que es queden amb el fet anecdòtic i la declaració, sense reflectir tot allò que es fa. Hem posat sobre la tau-
“Intento fer veure als joves que la política els és útil per solucionar els seus problemes” la mesures per ser més transparents i millorar la visió que es té de nosaltres, però necessitem la col·laboració dels mitjans de comunicació i de la mateixa gent per fer pedagogia.
tes les edats, no només en els joves; però és cert que amb ells costa més. Molts no creuen que la política els sigui útil i la veuen com una cosa llunyana que no va amb ells. Jo intento fer-los entendre que totes aquelles preocupacions que tenen es poden resoldre amb mecanismes polítics: estudiar a la universitat, canviar els horaris d’oci nocturn... És una manera pedagògica d’explicar-ho.
bancs, els organismes internacionals, les grans empreses... Tots hem d’assumir la nostra part de responsabilitat i hem d’intentar solucionar la situació actual.
tentem interactuar amb totes les entitats que treballen amb joventut, cobrir tot un ventall de forma molt transversal ja que parlem d’ocupació, salut, formació...
jovent català?
Què es respira en aquests moments al Parlament entre els diputats novells?
··· Com a diputada, què fas pel ··· ··· Formo part de la Comissió de Joventut, que s’encarrega del seguiment i el control de les polítiques que fa el Govern orientades al jovent. Des de la Comissió* in-
··· Què es pot fer per rentar la
··· Hem de donar exemple. Crec
Primer dia al Parlament “Quan entres a l’hemicicle, t’adones del privilegiats que som” ··· Dia a dia “És molt variat i difús, puc estar al despatx o voltant pel territori” ··· Connexió amb la realitat “Hem de trencar el tòpic que diu que no toquem de peus a terra”
imatge dels polítics?
que si ho fem, arribarà la nostra bona imatge ja que ens l’haurem guanyat. Si de moment no la tenim és perquè encara hi ha coses que no es fan bé.
··· Sou els caps de turc de tots els problemes de la societat? ··· És cert que s’apunta als polítics
com a responsables, que n’hi ha que ho són i n’hi ha que no; però també en són responsables els
··· Els diputats joves tenim poca visibilitat en els grans debats que es porten al Ple i sempre ens quedem amb els temes de joventut. Malgrat les diferències d’ideologia, intentem mirar com posar-nos d’acord per solucionar les problemàtiques i deixar de banda la tàctica política. Som joves i hem d’intentar posar-nos d’acord. Hi ha diferències del concepte de política entre els més joves i els més veterans? Les diferències no vénen per l’edat sinó per la ideologia. Depenent del partit, hi ha diputats grans que tenen una mentalitat molt jove i, en canvi, hi ha joves que tenen una visió de la política poc adaptada a les demandes actuals de la societat. ···
(*) Comissió: grup reduït de diputats que segueix proporcionalment la distribució dels grups polítics al Ple i s’especialitza en un àmbit concret dels que es tracten a la cambra
Els joves opinen sobre l’avortament
Una llei i dues visions ètiques Lydia abellán mònica angla mONTSE BIZArro
L’avortament es va legalitzar l’any 1985, però encara no hem estat capaços de conciliar les posicions que han confrontat des de fa anys partits polítics, associacions i joves de diferents ideologies. Tot i que hi ha molts matisos, les manifestacions ens mostren una opinió pública dividida entre si cal prioritzar la llibertat de decisió de la dona o el dret a la vida.
La vida comença amb el naixement o molt abans? Un nasciturus* té drets? La ciència explica que en el moment de la fecundació es produeix una vida diferent a la del pare i la mare. Un ADN que conté tota la informació genètica necessària per viure. Però aquesta vida és potencial i trigarà uns nou mesos a desenvolu-
par-se plenament. Aquest argument és el que defensen aquells que protegeixen el dret a decidir de la dona davant d’un embaràs no desitjat o amb complicacions. El Marc Puig, estudiant d’ADE i Màrqueting, incideix en el fet que “al principi tot són molècules sense vida. Un embrió no té els òrgans formats”. Fins a la novena setmana no podem parlar de fetus, l’última etapa abans del naixement. “Això ja seria un assassinat”, afegeix. En canvi, per a l’Albert Fortuny, capellà de l’Arquebisbat de Tarragona, “l’avortament, en qualsevol fase, ens porta a la banalització de la vida humana i de la seva dignitat”. Considera que un dels principals reptes de la població és “aprendre a veure el creixement com una riquesa i no pas com un empobriment”. No només són els termes morals els que provoquen discrepàncies, també els legals. Per a la Marina Force, estudiant de Periodisme i Humanitats, la reforma de la llei implicaria “tornar enrere, com fa
D’una legislació de terminis a una de supòsits ··· La Llei orgànica de 1985 de salut sexual i reproductiva i de la interrupció voluntària de l’embaràs tipificava que l’avortament sempre és delicte excepte en tres situacions: violació (fins a la setmana 12), malformació (fins a la setmana 22); risc greu per a la mare (sempre). A més, les menors d’edat havien de tenir el permís dels tutors legals. Després de 25 anys, el PSOE va modificar la legislació amb la LO 2/2010, que convertia l’avortament en una llei de terminis. La interrupció de l’embaràs passava a ser lliure durant les primeres 14 setmanes i des de llavors només es podia avortar fins a la
setmana 22 per malformació, i en qualsevol punt de l’embaràs per malformació greu o incompatibilitat amb la vida. A més, la decisió per a les majors de 16 anys era lliure. Actualment el PP està treballant en un projecte de llei que retornarà a la del 1985 amb algunes variants –la malformació del fetus també comportarà conseqüències administratives i penals, que recauran sobre el centre i el personal mèdic implicat. Per a la catedràtica en Dret Esther Farnós es tracta d’“un pas enrere perquè es dóna molta més importància a les excepcions que a la llibertat”.
el ministre Wert amb l’educació”. Ylènia Morros, estudiant de Periodisme, tot i que aposta pel dret a la vida, també es posiciona a favor de l’actual marc jurídic: “Respecto que la gent sigui lliure per escollir, cadascú ha de ser prou madur per saber què fa”. En canvi, Marta Salguero, estudiant de Matemàtiques i membre de l’associació provida Círculo Amalvi, és partidària de prohibir l’avortament en tots els casos, fins i tot en el supòsit de malformacions o violació. La Marta afirma que el naixement de la criatura pot ser un revulsiu per superar el trauma de la violació. Tot i que per a la Marina “tenir un fill no desitjat no és la millor manera de començar una nova vida”.
És innegable que una decisió com aquesta condiciona la vida de la dona i té un gran impacte en el seu entorn immediat. Sovint, les dones que tenen embarassos no desitjats se senten literalment su-
Marc Puig Verdoy
Joan Bermúdez Jansana
ESTUDIANT DE PERIODISME I HUMANITATS - upf 21 anys
estudiant d’ade i mÀrqueting - upf 20 anys
psicòleg 24 anys
«La dona és propietària del seu propi cos i li pertoca tenir l’última paraula»
«Una relliscada quan ets jove no t’ha de comprometre per a tota la vida»
«Estic a favor de l’avortament, però sóc partidari d’estudiar les variables de cada cas»
(*) Nasciturus: és el terme jurídic per designar un ésser humà que ha estat concebut però que encara no ha nascut. No té personalitat jurídica però se li reconeixen drets
perades per les circumstàncies – són molt joves, no tenen la capacitat econòmica adequada per mantenir l’infant… – i pensen en l’avortament com l’única solució. En Marc hi està a favor: “Una noia que ha tingut una relliscada no ha de responsabilitzar-se’n tota la vida”. Per a la Marta una dona que avorta “perd en tots els sentits: el fill, la salut i a vegades la parella i la vida”. Però, són realment tan greus les conseqüències psicològiques que tothom invoca a l’hora de posicionar-se en contra de l’avortament? Joan Bermúdez, psicòleg, aclareix alguns aspectes: “Cada persona és un món, però sense cap tipus de dubte un fet com aquest deixa marques psicològiques”. Les seqüeles poden ser molt diverses, “remordiments per l’absència del fill, ansietat, depressió, malsons, consum de drogues…”. Ylènia Morros intenta empatitzar amb les dones que avorten, però té molt clar què faria ella en la seva situació: “Encara que no m’hi he trobat penso que a mi em quedaria un pes de consciència molt gran si avortés”. En el que coincideixen la majoria de persones és que la dona –sigui quina sigui la seva decisió– hauria de comptar amb més ajudes institucionals tan econòmiques com de suport emocional.
El negoci de l’avortament
És un fet que les campanyes proavortives han arrelat profundament a la consciència occidental. L’esquerra mundial fa bandera de la Llei actual de l’avortament –i això no és necessàriament dolent–, però hi ha qui condemna les premisses vigents perquè les considera una estratègia del neoliberalisme, que afavoriria la mà d’obra
immigrant barata “retallant” vides autòctones –més exigents pel que fa a mínims socials. Hi ha moltes altres teories que incideixen en la falta de transparència del govern o de diferents institucions. Xavier Sobrevia, doctor en Medicina, fins i tot parla del negoci de l’avortament: “Sobra manipulació. Per exemple, quan els partits, en el Congrés de Diputats, rebutgen una proposta del diputat Carlos Salvador perquè la dona embarassada pugui veure una ecografia del fetus”. L’enfocament de la Marta Salguero i l’Albert Fortuny incideix més en la política de les clíniques. L’Albert explica que “els metges sovint trivialitzen aquesta decisió i no aporten les dades necessàries, sobretot pel que fa a seqüeles”. A més remarca que “ara és més difícil trobar nens amb síndrome de
Xifres 22.614
Són els avortaments totals que es van realitzar l’any 2011 al territori català.
Dues terceres parts de les dones que avorten al nostre país són solteres.
Són les menors de 20 anys catalanes a qui es va practicar un avortament durant l’any 2011. D’aquestes, 85 tenien menys de 15 anys.
És el percentatge de reducció de les pràctiques avortives a Catalunya entre l’any 2008 i el 2011.
Down, però no perquè la medicina hagi avançat, sinó perquè respon a un risc d’anomalia greu per al fetus i es pot avortar”. Segons la visió de la Marta “el sistema està mal enfocat. S’hauria de pensar des del punt de vista del nadó, no des de la visió de la mare”.
L’eficàcia legal
L’any 2011 es van realitzar 22.614 avortaments a Catalunya, un 16% menys que durant el 2008. Sembla una contradicció que amb l’entrada en vigor de la LO 2/2010 de salut sexual i reproductiva i de la interrupció voluntària de l’embaràs, una llei més permisiva, aquests hagin disminuït. Segons un estudi publicat a la revista mèdica The Lancet com més restrictiva és la llei més avortaments hi ha. Per a la jurista Esther Farnós l’explicació és ben senzilla: “És una hipocresia creure que una llei de supòsits farà disminuir les interrupcions de l’embaràs”. Marina Force coincideix en aquest punt amb la jurista, i afirma que “canviar la llei suposarà que les dones marxin a Londres per avortar, no que vigilin més”.
Ponderar la llibertat de decisió de la dona i el dret a la vida no és pas senzill. El debat sobre l’avortament genera més polèmica que mai a expenses d’una reforma de llei per part del govern del Partit Popular, que sembla no arribar mai. Però més enllà de lleis i política són les conviccions ideològiques, històriques, culturals i familiars les que fan posicionar-nos en un cantó o en l’altre; es tracta, en tot cas, d’unes decisions ètiques crucials que condicionaran quin tipus de societat volem ser. ···
Una altra opinió abans d’avortar Moltes dones decideixen avortar quan descobreixen que el seu fill tindrà algun tipus de discapacitat que dificultarà la seva adaptació. El dubte encara és més gran quan parlem de malformacions congènites greus, que afectaran la salut del nasciturus i les seves relacions amb l’entorn.
El Jean Pol té 5 anys. Però podria no haver arribat als 5, ni tan sols als 4. Fins i tot podria no haver nascut. A la primera revisió ginecològica de la seva mare es veia molt clarament que el nen venia amb espina bífida, una malformació que es caracteritza per deixar la medul·la espinal desprotegida. I la mare no estava disposada a portar al món a un fill “malalt”, tal com va declarar en una carta publicada al diari La Vanguardia l’1 de gener del 2009. A més, la seva situació familiar no afavoria l’equilibri personal i afectiu que requereix una decisió com aquesta. La família no es podia permetre una educació especialitzada per a l’infant ja que els seus membres patien un risc molt elevat d’exclusió social. Amb tot, membres de diferents entitats del Raval van convèncer la dona per esperar una mica i ferse una segona revisió. Potser el primer diagnòstic només es tractava d’un error. “Som humans, ens equivoquem”, diu una treballadora del centre d’activitats Terral. La
mare, doncs, amb el suport en tot moment de la seva família i de diferents associacions prodona, va decidir posposar la seva decisió. Finalment les ecografies posteriors van confirmar que el Jean Pol naixeria sa.
Germanor al barri
La fe i l’esperança no poden fer desaparèixer les malformacions, però sí que poden minimitzar els problemes del dia a dia. En el cas que en Jean Pol hagués nascut amb espina bífida, un entorn acollidor hauria millorat la seva qualitat de vida. Si més no, això és el que proposa la voluntària del Terral: “Si ets conscient que la teva vida val, també val la vida que tu portes a dins. Normalment quan hi ha un avortament és perquè hi ha un gran rebuig a la pròpia vida”. L’objectiu, doncs, és millorar l’autoestima de les dones provinents de famílies desestructurades perquè puguin escollir què és millor per a elles amb els mínims condicionants possibles. El Raval és un dels barris de Barcelona que té més densitat de població, però també més dèficit social i econòmic. Moltes famílies viuen sota el llindar de la pobresa i necessiten el suport de diferents associacions de voluntaris. Algunes d’aquestes entitats són Braval, orientada a la formació i la integració dels nens a través del futbol; Montalegre, que cobreix les necessitats bàsiques de les famílies, o Terral, dedicada a l’educació integral de la dona. ···
Ylènia Morros Devant
Albert Fortuny Llaveria
estudiant de periodisme - uab 21 anys
estudiant de MATEMÀTIQUES - ub 21 anys
CAPELLÀ 26 anys
«Tot el que fas té conseqüències i has de ser responsable per assumir-les»
«Les dones que avorten perden en tots els sentits. Perden el seu fill, a vegades la parella i també la salut»
«La Llei de l’avortament afavoreix una vexació constant de la dignitat humana»
6. Traços
l’entitat oblidada del catalanisme
Recuperant passat i guanyant memòria oscar blanco pol castellví
“Potser sóc un d’aquests”, comenta Joan Escudé mentre assenyala una fotografia i somriu. Es tracta d’una concentració en un col·legi electoral a les eleccions de febrer del 1936, que va guanyar el Front Popular.
Aquest home d’avançada edat va ser membre del Centre Autonomista de Dependents del Comerç i la Indústria (CADCI), de l’entitat juvenil catalanista Palestra i d’Estat Català durant la Segona República. Ara es veu envoltat de càmeres i acapara l’atenció dels mitjans quan es compleix l’aniversari de l’afusellament de Lluís Companys. I és que des del dia de l’homenatge al president de la Generalitat (15 d’octubre) es pot visi-
tar l’exposició dels documents del CADCI, que es va fundar el 1903 i que va arribar a aplegar fins a 60.000 “saltataulells”, malnom que rebien els dependents. “Al CADCI només era soci, la meva activitat era, sobretot, de tipus cultural a Palestra”, explica aquest veterà, que conserva el seu carnet igual que les desenes que omplen una paret de l’exposició. La seva presència dóna vida a la sala que recull la història de l’entitat. L’organització va representar una “parasocietat”: tenia una important xarxa de seus, escoles de formació, mútues, cooperatives de consum i entitats que organitzaven activitats culturals i esportives. Quan la maduresa els va portar a organitzar les Olimpíades Populars, la temptativa va ser frustrada pel cop d’estat franquista. L’experiència de la guerra, on el CADCI va enviar 5.000 comba-
Joan Escudé mostra nostàlgic el seu carnet de soci al públic de l’exposició. POL CASTELLVÍ
El registre del CADCI va suposar el segrest de tones de documents amb dades dels socis
tents, queda reflectida en els certificats “d’addicte al règim” republicà que miren de front els carnets.
Ho volien saber tot
L’espai de l’exposició, obert fins al 6 de gener, està partit en dues sales com la història dels “papers del CADCI”. La paret divisòria és el triomf franquista que va suposar el registre de la seu de l’entitat i el “segrest” de tones de documents que van formar part
dels papers de Salamanca*. Organigrames que posen nom als responsables de l’espoli i explicacions de la seva recuperació fan recórrer més de mig segle d’oblit i albiren el començament del retorn del llegat del CADCI. Tot i això, encara queden papers per retornar. “Podrem saber quants dies de baixa va tenir una persona o qui va ser reprimit pel règim”, exposa una jove investigadora membre de l’equip de l’exposició. ···
la cara i la creu d’una prohibició polèmica
El romanticisme de les Rambles, en perill la Rambla manté la seva essència: persones passejant, els visitants del mercat de la Boqueria, el Gran Teatre del Liceu, la plaça Reial, la font de Canaletes, els mims, els músics, els venedors ambulants... I les flors.
carmen buades Marina castillo
Des del passat 1 d’octubre, les floristeries de la Rambla de les Flors no poden vendre articles de souvenir. L’Ajuntament de Barcelona multarà amb 700 euros els comerciants que se saltin la normativa, que ha aixecat una gran polèmica. Quan algú s’imagina un espai emblemàtic de Barcelona, les Rambles i les floristeries sempre són una de les primeres imatges. Fa més de 150 anys que aquest carrer s’omple a diari de vida i, amb l’arribada del turisme, els venedors van afegir els souvenirs a la seva oferta. A més de vendre flors, es van començar a trobar a les parades animals, records de la ciutat, samarretes o menjar. Tot i la controvèrsia actual, l’ambient a
El paper dels venedors
La Rambla està plena de cartells de protesta dels floristes. marina castillo
Els propietaris de les parades asseguren que és la necessitat d’evitar que la màgia desaparegui la raó que hauria de permetre la venda de souvenirs. Prohibint-los, els ingressos no són suficients per mantenir els negocis i acusen l’Ajuntament de Barcelona de fer perillar l’encant d’aquesta zona de la ciutat. Encara que la vida a la Rambla continua i multituds de turistes segueixen visitant-la, des de les parades es defensa que aquesta nova normativa podria portar
al tancament dels comerços. “El problema no està només a no poder vendre souvenirs, sinó que ens veiem obligats a posar a la venda articles fets per estudiants de l’Escola Massana, i són caríssims”. La família de Bárbara Cabello ha tingut tota la vida una de les parades de la Rambla i ara estan patint els efectes de la prohibició. “Amb l’arribada de la crisi, vendre clauers i imants funcionava perquè la majoria de la gent que passa per aquí són turistes”. La situació preocupa els floristes, que en alguns casos ja han hagut de retardar pagaments. “Ens ho han prohibit perquè diuen que no és estètic, però ens hem de guanyar la vida. Amb la crisi, la gent prefereix comprar pa abans que flors. De moment, la vida a la Rambla sembla que continua igual. ···
(*) Papers de Salamanca: nom amb què es coneixen els documents que va confiscar l’exèrcit franquista en ocupar Barcelona i enviats a l’Archivo Histórico Nacional
Traços.7
La condició econòmica, un fre per a l’educació Tres estudiants relaten els obstacles socioeconòmics que pateixen per accedir a la universitat, que s’ha encarit fins a un 25% per sobre de l’IPC en els últims deu anys ··· CLARA BARBAL I ALBA CRESPO ···
Luis Magallanes (1988) Periodisme
Alejandra Valbuena (1994) Ciències Polítiques i de l’Administració
n els darrers deu anys estudiar a la universitat s’ha encarit entre un 13% i un 25% per sobre de l’IPC, segons l’informe El preu de la carrera elaborat per l’OSU * al juliol del 2013. Això afecta aquelles persones que per la seva condició social ja tenien dificultats per pagar-se els estudis, a causa de l’enduriment de les beques i la conciliació amb el món laboral.
no amb els mèrits acadèmics”. “Jo m’ho he buscat, ara no hauria d’estar estudiant”, diu. “Però tal com anem, molta gent haurà de deixar la universitat”.
pes, pels criteris: hi ha gent que no ho necessita i té beca salari perquè viu sola, i hi ha gent que no pot ni pensar a tenir-la perquè és massa pobre per accedir a la universitat”, conclou.
Després d’estudiar i treballar en una gestoria a Lleida, la seva ciutat natal, en Luis es va mudar a Barcelona per perseguir el somni de ser periodista i matricular-se a la UPF. Va pagar el primer curs amb els estalvis que tenia i amb la prestació d’atur: “Com que ja havia cursat una diplomatura, a la facultat em van informar malament respecte a la beca i vaig haver de pagar la matrícula tot i que havia de ser alumne becari”, lamenta. Al segon curs va rebre la beca de l’Estat i assegura que, degut a l’increment del 66% del preu dels crèdits que han de pagar els alumnes,“sense la beca no estaria aquí, me n’hagués tornat a casa”. El Luis ha compaginat tots els estudis superiors amb feines que, a causa del model d’empresa i de contractació, sempre han sigut temporals. “Físicament i mentalment és un desgast”, assegura. “Passo moltes temporades d’impàs, si no trobo feina he de marxar”, ja que la beca li cobreix l’import de la matrícula, no el cost de la vida a Barcelona. Sobre el sistema de prestacions per estudiar, en Luis denuncia que “s’hauria d’encarar d’una altra manera, ser més estrictes amb la part econòmica i
Fer-hi front col·lectivament
L’Alejandra va marxar del País Basc per estudiar a Barcelona amb la beca general de l’Estat. Just abans de començar els exàmens finals de primer, la universitat li va comunicar que no se li havia concedit la beca. Per tant, havia de pagar els 1.700 euros que costava el curs en menys d’un mes, i, si no ho aconseguia, se li cobraria un recàrrec de 800 euros. “No és casualitat que t’ho diguin tan tard”, argumenta. “Quan tens un termini tan curt per pagar tants diners de cop, has de buscar una solució ràpida i aquí és on els bancs se n’aprofiten”. Els motius que li donaven és que no havia efectuat correctament la sol·licitud, i l’Alejandra va fer els exàmens finals sense saber si tindria beca per pagar el curs del qual s’estava examinant. Per resoldre-ho, va intentar-ho tot individualment, però en tots els casos li van dir que era un error de sol· licitud seu. Finalment va recórrer a la reclamació col· lectiva amb la Plataforma d’Afectades per les Taxes (PAT) al Rectorat, i li van assegurar que li pagarien la beca amb el fons propi de la universitat, però finalment la solució va venir del País Basc. “Sort que sóc immigrant, estem acostumades a guardar còpies i originals de tota la documentació, així vaig poder demostrar que tenia raó”, diu. Per pagar el segon curs de Polítiques, amb quatre assignatures menys matriculades, els seus amics li han prestat els diners: “No volia endeutar-me amb un banc”, diu. “Demanar la beca és com la loteria, però amb tram-
David Domínguez (1994)
Repetir assignatures, una multa
Des de primer de batxillerat en David és un alumne becat per la situació econòmica familiar. Al segon quadrimestre de primer curs va suspendre tres assignatures, pel sistema de compensació avaluatori de la UPC: “No m’ho esperava”, sentencia. El fet de repetir-les va fer que no li assignessin la beca per al proper quadrimestre. A més, a l’hora de pagar l’import se li va afegir l’increment de taxes a les carreres d’enginyeria (que aquest any han suposat un 10% respecte al curs passat). En xifres totals, va passar d’abonar uns 90 euros el primer curs a 1.200 el primer quadrimestre de segon. “Em vaig trobar amb tot de cop, la beca denegada i l’augment del preu dels crèdits”. En David i la seva família van acordar partir-se l’import a pagar, ell treballant tot l’estiu fent classes de repàs –una feina que compagina durant el curs acadèmic– i els pares amb els seus estalvis. En David assegura que el seu entorn a la universitat és d’alt poder adquisitiu; només s’ha trobat amb un company amb la mateixa situació. Per això, si tingués al davant representants del Ministeri d’Educació, de la Secretaria d’Universitats del govern català i del Rectorat de la UPC, sense embuts els preguntaria: “Per què un preu tan elevat dels crèdits quan, en teoria, l’educació és pública? Per privatitzar l’ensenyament superior, és clar”. Després els explicaria que ha de fer un esforç molt gran per continuar estudiant. ···
(*) OSU: sigles de l’Observatori del Sistema Universitari, una plataforma de recerca de polítiques universitàries. Hi participa, entre d’altres, Vera Sacristán, professora de la UB.
Adreça’t
«Tinc la sensació que no necessito la tele per viure» ALBERT OM Periodista i presentador
Mostra i venda de ratafies a la comarca de la Garrotxa. Gaudeix de les millors ratafies dels Països Catalans a la 21a. edició de la fira. Per altra banda, a la plaça de Sant Pere es pot gaudir d’un mercat artesanal durant tot el dia, on trobem des de turrons i embotits fins a roba i joguines. QUAN el 24 de novembre ON PLAÇA DE LA LLIBERTAT preu GRATUÏT
Concert de The courteeners
El grup britànic arriba a Barcelona per presentar el seu nou àlbum ANNA. Després de passar pel Festival Internacional de Benicàssim i de participar al festival Glastonbury a Anglaterra, el grup de Manchester delectarà el públic de l’escena indie barcelonina. QUAN EL 22 DE NOVEMBRE ON SALA MUSIC HALL, RAMBLA CATALUNYA , 2-4 preu 22,50 €
Setmana del còmic, “Amb el còmic poca broma!”
Jornades d’estudi de l’art seqüencial organitzades per l’Ajuntament. Enguany la jornada comptarà amb còmics en directe, a més de l’assistència de reconeguts autors del gènere.
L’Albert ens acull a la seva productora, Dies Tontos, al barri de Sant Gervasi.
quan deL 17 aL 24 DE NOVEMBRE ON PLAÇA DEL PALLOL preu GRATUÏT
andrea araquistain
andrea araquistain inés calomarde
“Vaig estudiar Periodisme per poder fer preguntes i que la gent no em mirés malament”. Així de convençut es presenta Albert Om, periodista conegut per El convidat a TV3, que ell mateix descriu com “un programa en què un senyor se’n va dos dies a casa d’un altre i xerren de tot”. Abans d’això, però, ha provat en altres mitjans. Va treballar a l’emissora local Ràdio Taradell d’on recorda commogut haver retransmès en directe la Copa del Rei del Barça, encara que admet, tímidament, que ho va fer des de l’estudi. Tot i això, un dels fets que més el va marcar va ser cobrir l’atemptat d’ETA a la caserna de la Guàrdia Civil de Vic: “Vam ser dels primers a arribar-hi i em va impactar molt”, reviu amb emoció. Encara que va estar vuit anys per treure’s la carrera, de petit ja es veia com a periodista: “Quan els amics llegien còmics, jo llegia dia-
ris”. D’altra banda, defineix El convidat com “una cosa molt intensa, passar dos dies amb algú... si a vegades no aguantes ni a la teva parella, imagina’t!”, bromeja. No es mulla escollint el seu “convidat” preferit; el que sí que li ha impressionat són els entorns d’alguns personatges, com el del professor Barraquer* o de la Teresa Forcades. Explica que aquest format li agrada perquè el fet d’estar a casa d’algú fa que la persona “s’oblidi que la càmera està allà i t’acabi explicant coses que no t’explicaria en un plató”. Desconeix el seu futur en el món de la comunicació, perquè considera que “és important no pensar en el que ve després, sinó gaudir del moment”, ja que “el futur te’l planteges quan el present no t’acaba de funcionar”. Així, confessa que té “la sensació que no necessito la tele per viure”. El que sí que té clar és que li agrada “molt el periodisme” i que mai deixarà “de ser periodista”. ···
Una cançó: Hallelujah, right de Rufus Wainw Un llibre: El Capital, ster de John Lanche Un postre: Pastís de poma
“ Xile és un país que sempre m’ha cridat l’atenció; de Llatinoamèrica en conec poc”, explica. Amic dels seus amics, li agradaria anar a visitar un càmera que va tenir durant dos anys i mig a El convidat que era xilè. Tot i això, si hagués de triar una ciutat, no dubta a escollir Londres.
XILE: Llaços D’AMISTAT lONDRES: VA VIURE-HI UN ANY I LI VA CANVIAR LA VIDA.
LA COCTELERIA GIN FIZZ
En lloc d’una pel·lícula, ell s’inclina més per un documental ambientat a Mollet. L’autora ens mostra les històries de cinc personatges molt diferents, des d’una prostituta de carretera fins a una àvia que viu en una residència. TÍTOL: LA PLAGA DIRECTORA: NEUS BALLÚS ANY: 2013
Quan li preguntem per algun lloc de Barcelona on li agrada anar amb els amics, al principi dubta, però després ens confessa que hi ha una cocteleria molt petita, d’un “look molt anglès, antiga” que li agrada molt. A més, remarca que “l’hora que m’agrada més per anar-hi és abans de sopar”.
ON: c/CAMP, 17-21 especialitat: GINTòNIC
Obra de teatre Sí, primer ministre
El director de teatre Abel Folk presenta la sàtira política més britànica dels anys vuitanta. Humor, intriga política i el tema de la corrupció que s’expliquen a través de les relacions entre els personatges de l’elit política britànica i que ara està tan de moda. quan 23 DE NOVEMBRE ON TEATRE DE LA LLOTJA DE LLEIDA preu DE 9,25 a 37 €
Aquesta publicació és el resultat del taller integrat on els estudiants de tercer de periodisme de la Universitat Pompeu Fabra posen en pràctica els seus coneixements per crear productes propis:
http://cetrencada.upf.edu Ràdio
www.upf.edu/upfradio televisió
www.btv.cat/alacarta on-line
www.vilaweb.cat/cetrencada
(*) Professor Barraquer: primer catedràtic d’Oftalmologia, “doctor honoris causa” d’onze universitats i pioner en l’ensenyament pràctic de l’oftalmologia a Espanya
cetrencada UPF
Cetrencada 18