La Batalla de Llucmajor - Ab Origine Magazine
El 25 d’octubre de 1349 es posava fi a prop de setanta anys d’independència del regne de Mallorca després de la divisió de la Corona d’Aragó a causa del testament de Jaume I (1276). Aquesta batalla va enfrontar les hosts del rei d’Aragó Pere III el Cerimoniós i les del rei de Mallorca Jaume III, ara fa sis-cents setanta anys.
Mapa de la corona d’Aragó i el regne de Mallorca (Font: Emaze.com)
Pere III era un monarca hàbil amb la diplomàcia, i el seu fort era la dilació –va jugar aquesta carta durant el Cisma d’Occident (1378-1417) de manera que no va haver de decantar-se per cap dels dos Papes, el de Roma i el d’Avinyó. Com que el rei Pere volia recuperar tots els regnes i territoris de l’antic Casal de Barcelona (Mallorca i Sicília) per tal de vertebrar una poderosa corona a la Mediterrània, amb el regne de Mallorca va seguir el mateix camí: aprofitant que el 1341 el seu cunyat Jaume III de Mallorca estava lluitant contra el rei de França, Pere III va convocar Corts a Catalunya pel 25 de març de l’any següent, sabent que Jaume no podria assistir-hi (assistir a Corts formava part dels deures dels vassalls envers el seu senyor).
Creu del Camp de Sa Batalla, Llucmajor, Mallorca (Font: Antoni Salvà)
La sentència condemnatòria resultant de la denúncia del rei Pere vers el rei Jaume d’haver incomplert els seus deures com a vassall li permetia confiscar les terres del rei de Mallorca. Aquesta annexió va ser relativament ràpida, ja que el 1343 l’arxipèlag es trobava sota les mans del rei Pere i les terres ultrapirinenques (els comtats de Rosselló, Cerdanya i Vallespir) van caure l’any següent.
El rei Jaume III de Mallorca, que primer s’havia refugiat al Rosselló i després a França, va intentar recuperar els seus territoris. Així va ser com va vendre’s les places de Montpeller, l’Omeladès i el Carladès al rei de França Felip VI, l’Afortunat, per tal d’organitzar un exèrcit amb el qual va desembarcar a Mallorca. L’intent de recuperació del regne, però, va quedar frenat en perdre el 25 d’octubre de 1349, a prop de Llucmajor (Mallorca Oriental), la decisiva batalla. Allà va morir el rei de Mallorca i el seu fill, Jaume IV, va ser fet presoner.
D’aquesta manera, el regne de Mallorca tornava a incorporar-se a la corona d’Aragó i el rei Pere el Cerimoniós girava l’esguard sobre el regne de Sicília, en mans de Lluís I el Nen, un altre cunyat del rei Pere.
Estàtua del rei Jaume III de Mallorca a Llucmajor, Mallorca (Font: Viquipèdia)
M’agradaria fer una menció especial al fet que el 5 de setembre passat va fer set-cents anys del naixement del rei Pere III el Cerimoniós (1336–1387). La seva política bel·licista va arruïnar el país, va propiciar la creació de la Deputació del General a les Corts Generals de Vilafranca del Penedès–Barcelona–Cervera de 1358–59, i li va valdre l’apel·latiu d’el del Punyalet.
Gràcies a ell, el regne de Mallorca va tornar a formar part de la Corona d’Aragó i va projectar la reincorporació de tots els regnes i territoris en mans catalanes a aquesta mateixa corona, somni frustrat pels esdeveniments i per les males eleccions dels seus fills i successors.
Durant el Cisma d’Occident, va practicar una política de neutralitat, sabedor com era que tant el papa de Roma com el d’Avinyó no li tenien massa simpaties.