Los niños catalanes leen habitualmente más libros en castellano que en catalán « La Voz de Barcelona
Los niños catalanes leen habitualmente más libros en castellano que en catalán
Martes, 16 de diciembre de 2008 | 11:43
Un estudio del Gremio de Editores de Cataluña revela que el 37,2% de los libros consumidos habitualmente por los niños de entre 10 y 13 años son en catalán, mientras que el 62,7% restante son libros en castellano, si bien, el 90% de los niños domina el catalán, según ha informado este lunes El Punt.
7 Comments en “Los niños catalanes leen habitualmente más libros en castellano que en catalán”
Civismo - Martes, 16 de diciembre de 2008 a las 12:40
Siempre queda la opción de SANCIONAR a los niños catalanes que se les enganche con un libro en castellano en las manos…..je je je…..
Ay ¡ Sr Carod…. qué vida más triste la suya ¡ Y qué miserable es su política ¡
Ferran - Martes, 16 de diciembre de 2008 a las 15:32
Però que no deien que el castellà estava perseguit i el català imposat? Ara resulta que els nens catalans llegeixen més en castellà? Sempre m’ha sorprès veure a certs sectors com els d’aquest suposats bilingüistes treure a la llum realitats que no fan més que desmuntar la seva pròpia estrategia de denuncia d’una suposada persecució del castellà i imposició del català.
Helena - Martes, 16 de diciembre de 2008 a las 15:49
Ferran, leer, ir al cine, ver otras cadenas de TV, es lo único que nos dejan elegir los políticos nacionalistas – de momento – el catalán es cada vez algo más antipático, por estar impuesto
Babel - Martes, 16 de diciembre de 2008 a las 20:23
Eso que salen ganando nuestros niños.A ver si se enteran los integristas lingüísticos del tripartito de que en Cataluña hay algo más allá de SU lengua y de SU cultura y de SU ombligo.
Ferran - Martes, 16 de diciembre de 2008 a las 20:26
Helena, i el castellà es antipàtic a Madrid o Andalucia per estar imposat?
Egarense - Miércoles, 17 de diciembre de 2008 a las 17:16
El castellà està proscrit del sistema públic d´ensenyament i per extensió de l´espai públic de la Generalitat: de 30 hores lectives que té un nen a escola, 28 són en català i 2 en castellà. D´això se´n diu proscripció, per bé que legal, d´una llengua de Catalunya que a més és oficial. Aquesta discriminació és un fet irrebatible, defensada i lloada pels maulets mediàtics i els intel-lectuals del capçalera del nacionalisme com ara Toni Soler, Benet Joan o la Sra. Clara Simó, entre d´altres.
Proscripció legal no és el mateix que prohibició legal, ja que això fóra jurídicament inviable: no es pot prohibir vendre llibres en castellà ni es pot obligar La Vanguardia, posem per cas, a que estigui escrita només en català.
El que molts denunciem és que amb els diners de tots, nacionalistes o no, una part de la realitat lingüística catalana estigui proscrita; el que denunciem és la diglòssia a què es condemna els nens que parlen habitualment castellà a casa seva (i que no són pocs): aquests nens veuen com el castellà queda assimilat a una llengua estrangera digna de ser usada només a l´àmbit domèstic i apresa al pati o mirant la TV.
Per últim, aquestes dades no desmenteixen, sinó que corroboren l´aberració que suposa la immersió lingüística obligatòria, perquè, i aquí està la mare dels ous, quan la gent pot triar, tria el que vol i sovint tria continguts escrits en castellà. Per què doncs, allò que és normal al carrer no pot ser normal a l´escola pagada per tots?
Menelao - Jueves, 18 de diciembre de 2008 a las 10:41