Racó de Can Tito | Sils, com més serem més riurem
Racó de Can Tito
Les fotos són de febrer 2009, l’article següent l’hem recuperat del Vell Bloc, enviat el 12 maig 2007
Avui vos recomano una pizzeria-restaurant situat a la Urbanització les Mallorquines de Sils, EL RACÓ DE CAN TITO.
Vam anar-hi un divendres, després de trobar-mos amb uns amigaxos que feia temps que no veiem. Com sempre passa, xaca-ra-ca-xec tocant la guitarra se’ns va fer l’hora de sopar, i que millor que anar a sopar p’a continuar el xaca-ra-ca-xec.
Com que ells són de Vallcanera i lo restaurant este, els hi queda a tiro de pedra, pos ens hi vam acostar.
Han ampliat el local, i està tot molt nou. Aseat, amb cambrer simpàtic i servicial.
Vam sopar de carta (a lo grande!!). Com que la Mª Àngels i en Toni, los amigaxos, ens van avisar: Que si no teniem massa gana, millor demanar un plat solsament, perquè, com ja voreu, amb una molt bona presentació, hi ha teca p’a parar un tren!!
Vam demanar, i mentres, ens van portar unes aulivetes que estaven de cine.
I al cap d’un quart d’hora, van començar arribar els plats:
L’Imma i en Toni, és van demanar: Tallarines amb salsa de bolets i tòfona.
Com podeu vore, la tòfona ens la va ratllar al plat mateix Sorprès
La Mª Àngels i jo, ens vam agafar unes amanides. Ella l’amanida tibia caprixosa… (falta un tall de tomàquet amb formatge que me’l vaig menjar abans de fer la foto, perdoneu-me)
I jo, com que sempre m’han dit que a fora de casa s’ha de menjar lo que no menjes a casa, pos vaig agafar: l’amanida de formatge de cabra amb spaghetti
Si es treu la llesca de pa torrat amb el fomatge de cabra…
… i si remenes una miqueta…
Quina amanida, xeics! Quina amanida!!!
Després, l’Imma i en Toni, al menjar el plat de pasta, ja no van voler segon. La Mª Àngels i jo, teniem un budellet buit (devia ser d’un petet d’estos traicioneros), i vam demanar una pizza p’a cadaú Rient
Aquesta és la de la Mª Àngels: La vegetal
Jo hem vaig decantar per la de la casa, la típica 4 estacions, aquí: Can Tito
Tot i sortir dels costats cremadeta, estava molt i molt bona. Lo problema va ser, com a molts llocs, hem va tocar demanar la “moto-serra”. No entenc perquè no posen el ganivet bó ja al principi… En deuen tenir un, i el van pasant de taula en taula, no sé, però a mi me’l van portar net, aixó sí! Clucar l’ull
La moto-serra.. BRRREEEENGGG!!!!
Un cop acabat tot, com no podia ser d’una altra manera, en lo bó que estava, vaig demanar postres. Aquí la Mª Àngels ja no va poder seguir el ritme, i amb l’Imma i en Toni, directes al cafè! Clucar l’ull
Jo encara vaig demanar-me un pastís de sorbet de llimona, s’ha de pair bé un bon sopar…
Cal dir, que més què pastís de llimona semblava “pedra de llimona”. Deuen tenir una mica fort lo congelador…
Gràcies a les meues hores passades a l’obra, i amb la tècnica del pica-pedrer apressa, vaig conseguir acabar-m’ho. Va arribar l’hora dels cafès i les herbetes (no de la risa, precisament):
Lo got del té, que vam demanar la Mª Àngels i un servidor, molt bonic, sí, però no és refredava ni a tiros, tú! Amb la tècnica del “ni p’a tu, ni p’a mi, ni p’a tu, ni p’a mi!”, amb dos gots, vaig aconseguir refrescar-ho lo suficient p’a poguer pendre-m’ho. Rient
Després d’un bon brindis… (uiiiiii quins ullets Toniiiiii… Ni te’ls veig!!!! Hiihihihi)
La nota!! Res la cosa va quedar per 66,86 Euros, que si fem càlculs… a vore: sixanta-sis, va posa sixanta-set, no vindrà de catorze cèntims ara, entre quatre… Quatre entre sis… una… i dos fan les sis, baixo lo set… mmmmm vint-i… SET! Entre quatre… per cinc són vint… pos per sis… Mira! ja ho tinc!! Somrient És que quan un és ràpit contant… Ja ho veig, m’hauré d’apuntar als concursos d’estos de càlcul, vols dir que no faria lo primer duro? Mira, perquè sóc personatge que no agrada anar d’aquí-p’allà, que sinó me n’hi vaig, mira bé el que’t dic!
Per 16,72 Euros vam sopar com a Reis, (lo dissabte… no vaig ni dinar!!! T’anganyo, sí… Però no vaig dinar tant!!!) El lloc es acullidor, no cal demanar taula si no és que vas un grup nombrós. Fan anniversaris, festes i si vius a propet te porten la teca a casa.
Xeics! Què mes voleu??? Si estos preus amb les presentacions i els plats tan bons, ja no s’astilen, és per això que vos recomano anar-hi. Apart, en dia de cada dia fan menú. No puc opinar, encara…
Aquí vos dixo l’adreça i telèfon, per si vos animeu:
Avinguda St. Jaume I, 23 G
Urb. Les Mallorquines SILS
Font: Lo meu raconet
3 Respostes a ‘El Racó de Can Tito’
Retroenllaç a ‘El Racó de Can Tito’.
l’Imma diu,
el 16 de Maig del 2007 a les 16:55
Osti tu, quina gràcia si em sembla que aquesta Imma soc joooooo!!!!!! hehehehe està bé, vos recomano que hi aneu a minjar i si aneu amb una bona gent com la que vaig anar jo, encara millor que millor!!!!!!! Bon menjar en bona companyia!!!!!!!!!
Feu bona recol·lecta d’articles, us animo a que continueu fent aquesta bona feina, Salutacions.
Pere diu,
el 16 de Maig del 2007 a les 21:24
Imma: Escriviu en català de Lleida?. Sou de la Terra Ferma, del tarròs, forasters, de Sils …? 🙂
el 21 de Maig del 2007 a les 20:49
Ei Pere, no jo no soc de Lleida, soc ben gironina, però tinc aquí a casa, empaltat a un faldut, i crec que avegades se m’enganxen les paraules que fan servir per allà baix i la seva manera de parlar en general. 😉
« Treballador atropellat Cursa Orientació, Vallcanera, 22F »
Data : 16 febrer 2009
Categories : Cuines, Empreses i negocis
.Bloc (15:05:29) :
Incidències mercantils
A continuació oferim la llista habitual de les empreses que han instat concurs de creditors o s’han acollit a les facilitats que ofereix la recent reforma de la llei concursal a les empreses que intenten acordar un conveni anticipat amb els creditors. La relació inclou actualment una terrorífica andanada de 42 batzegades empresarials.
A Sils, el restaurant El Racó de Can Tito, així com la seva administradora, Noemí Ortega Ruiz.
http://paper.avui.cat/article/economia/174348/incidencies/mercantils.html