novembre | 2013 | tuli márquez | Pàgina 2
Publicat el 16 novembre, 2013 per admin
El petit de ca l’Eril – L’Elefant
A la cuina no
ni al rebedor
a l’escala cau
perquè és tan babau
Al despatx tampoc
perquè és molt badoc
on el posaré que ho quedi bé?
Dalt del meu terrat
m’hi farà un forat
potser el perdré…
The little one said: “Oh my goodness I must stay at home!
and I’ll be really safe, you know
the tiger came and said: “Who me?!
You know, I wouldn’t hurt not one of you.
I’d much prefer something to chew
and you’re all to scant.” oh yeah!
La Maravillosa Vida Breve de Oscar Wao – Junot Díaz (2008)
Algú havia d’acabar amb la història aquesta del realisme màgic, netejar la narrativa dels excessos del simbolisme, dels jocs de paraules buits de continguts, del desgast de tanta metàfora. Un cosí germà de Bolaño, per exemple. Arremangar-se, tacar-se les sabates de brutícia. Algú sense un passat exòtic i amb tinta d’emigrant, amb capacitat per a la supervivència sense tenir el plat a taula. Després de passar per tot sense res a les butxaques i amb la pobresa com companya de sofriment, un ventall de possibilitats s’ofereix a l’autor perquè esculli. La vida gris del lluitador diari pot esdevenir epopeia amb les situacions límits que aporta la mancança. De pares, de família, d’amor, de llibertat. La vida gris de l’antiheroi que la providència escull per encapçalar la lluita contra el mal, que són exemple de brega abnegada, que enamoren perquè s’enfrontaran a tot malgrat la condemna inevitable que duen enganxada a la pell. Llavors, aquesta manera màgica d’explicar. D’amagar històries, una en una altra, ocultar i perfilar la següent. Tibar del mocador, mostrar, però no del tot, mantenir calent l’anhel del lector. La trama avança del garbuix a la claredat, tot exigint que ens habituem a la parla caribenya de l’autor (tot i escriure en anglès, es nota que la seva ment corre en un espanyol musical). Passa d’un suburbi a un altre a cop de bus. De l’escola a la universitat. Allisant-se els cabells, arrissant-se’ls. De NYC a RD. De Nova York a República Dominicana. De la cruïlla de dos carrers a un descampat. De la democràcia dels pobres a la dictadura dels miserables. L’autor guia les nostres passes amb la veu calenta per tants fokin i fukús, reblanida pels millors desitjos. Uns s’assoliran, d’altres quedaran pendents, com en qualsevol història normal. L’autor ens condueix al canyissar inevitable de les nostres vides mentre ens xiuxiueja a cau d’orella allò d’acceptar el destí que ens espera. Segurament acabarem tacant-nos les sabates. Com toca en això de la literatura.
Publicat dins de literatura	| Etiquetat com a Junot Díaz, The Roots	| 2 respostes
Manuel Baixauli – Espiral
Publicat el 11 novembre, 2013 per admin
“Ara mateix tinc el gegant a la mira. Es cruspeix amb delectança un casal vell, modernista, envoltat de jardí; un lloc on jo havia jugat molt.
Qui sap què s’empassarà després. El passeig marítim no, és clar, ni els cotxes, ni l’asfalt, ni els semàfors… un dia llepà un edifici de quinze altures i escopí, indignat. Només engul vegetació, dunes, cases de camp, horta… Llocs saborosos, que no empatxen. Llocs que m’acolliren fa molts anys”
Una de contes – Recomanat!!!
Publicat dins de fons d'armari, literatura	| Etiquetat com a Manuel Baixaulí, Ralfe Band	| 2 respostes
Danny Lyon – Conversations with the Dead (1971)
Publicat el 8 novembre, 2013 per admin
Danny Lyon (Brooklyn, 1942) fotògraf i documentalista, autodidacta, pioner del Nou Documentalisme quan va voler replantejar la funció de la informació gràfica en el periodisme. El seu enfocament destaca per un esperit lliure i combatiu que reivindica l’expressió i la lluita pels drets humans. L’exposició “Conversation with the Dead“, defineix el mètode de Lyon, el seu art i filosofia.
Històries carceràries de principis dels 70’s, amb noms i cognoms, amb delictes i condemnes. Càstigs severs, desproporcionats, malalties convertides en penes, homes tractats com animals, la nova esclavitud de l’home blanc. Danny Lyon mescla Truman Capote amb Robert Frank. Realisme que voreja la ficció, que l’envaeix com un relat cinematogràfic estil Sam Peckinpah, com les històries que l’ex convicte Edward Bunker va escriure des de dins.
La mirada de Lyon s’endinsa en el cas de Billy McCunne, condemnat a mort per violació, pena que van commutar-li per la cadena perpètua. L’experiència carcerària va convidar McCunne a expressar-se artísticament. Lyon i McCunne van mantenir una correspondència que el fotògraf va acabar editant en un llibre.
L’escriptor Jack Kerouac, amic personal de Lyon, va dir d’ell: “Escriu el que el món ha de llegir i on ha de veure la imatge que t’has format d’ell”
L’exposició és pot veure a la Fundació Foto Colectania del carrer Julià Romea, 6 de Barcelona
Publicat dins de my blog is rich/	| Etiquetat com a Danny Lyon	| Deixa un comentari