Publicat per Mar d’abril 29, 2011
Cada any, quan s'acosta sant Jordi, a csa meva es produeix un fenomen estrany: la compra compulsiva i impúdica de llibres. No és que siguem d'aquella gent que només comprem llibres per sant Jordi "perquè toca", tot al contrari: som compradors compulsius de llibres tot l'any (especialment mon pare i jo, experts caçadors d'ofertes, de descomptes i de llibres de butxaca). De fet, és difícil no trobar un llibre a la meva bossa, sobretot quan tinc desplaçaments per fer. El problema és que per sant Jordi tens una mena de carta blanca per comprar llibres compulsivament sense tenir remordiments* després perquè "tothom ho fa". I com que és la tradició, al moment de comprar-te un totxo (perquè per sant Jordi hi ha de tot menys edicions de butxaca) no et recordes de la manca d'espai dels teus prestatges. Te'n recordes després, quan l'has d'entaforar en algun lloc.
Aprofito que encara som al punt u per queixar-me d'una cosa: els llibres són cars. M'explicaré, per no quedar com una d'aquelles mares de família que al setembre es queixa d'haver hagut de pagar 30€ per cada llibre de text del seu tendre infant i després es deixa 300€ en roba nova al Zara. Els llibres d'avui en dia són cars en l'aspecte qualitat-preu. Em dol en certa manera pagar 20€ (de mitjana) per uns llibres amb tapa dura, sobrecoberta amb paper amb filigranes, fulls que servirien per tallar pa... i lletra Times New Roman en tamany 14, doble espai (no aquell 1,5 del Word, sinó el 2.0 que fem servir per ocupar més espai als treballs quan no sabem què més dir) i molts centímetres de marge entre que comença la impressió del text i els extrems dels fulls. No dic que no quedin macos als prestatges, tot al contrari, però són molt poc pràctics.
Els llibres són per llegir (encara que sembli una obvietat no ho és tant), i cadascú llegeix on vol o on pot. Pel que tinc entès i he sentit dir, els llocs més comuns on la gent llegeix (per plaer, s'entén, no per estudis/feina) són:
el transport públic (tren, metro, bus, Bicing**, etc.)
I ara digueu-me: és pràctic tenir l'edició amb tapa dura d'Els pilars de la Terra a la falda al tren, on no tens un bon suport per aguantar-lo? O al llit, que estàs posant un pes innecessari a l'esquena i als braços? O al lavabo, que estàs fent força amb altres parts del cos? A més a més, si sou dels meus, que llegim al transport públic, estareu d'acord que quan el tornes a guardar a la bossa et maleeixes a tu mateix els ossos per no haver agafat un llibre del Teo, que no s'hauria notat tant amb el pes afegit del portàtil, la carpeta, el tupper i el termo, els quaranta clauers de les claus de casa, etc.
I la sobrecoberta? Tornem a estar amb el mateix, és molt maca i li dóna un toc de no-sé-què al llibre, i les solapes et serveixen de punt de llibre si te l'has deixat. Això ja és més una qüestió de gustos, però a mi, personalment, em sembla un trasto inútil i incòmode: fa relliscar el llibre mentre el llegeixes, s'arruga i es fa malbé si portes el llibre a la motxilla amb mil trastos més, si fas les solapes servir de punt de llibre està molt bé durant les primeres pàgines, que no s'arruga, però com se t'acudeixi fer-les servir a la meitat del llibre mai més tornaran a encaixar com cal amb les portades... I pensa en els venedors de punts de llibre! Quin lleig que els estàs fent! Compra'ls-en un, que així es financien el viatge de final de curs, home!
Així doncs, jo sóc una ferma defensora de les edicions de butxaca (que igualment em fa ràbia quan s'arruguen de traginar-les amunt i avall a la motxilla, però això és una altra qüestió). De fet, quan sigui una escriptora famosa i mediàtica que firmarà molts exemplars per sant Jordi, demanaré especialment a les editorials que em publiquin els llibres directament en edició de butxaca, en un format que sigui còmode de llegir i econòmic.
Doncs això, que per sant Jordi d'aquest any m'he acabat comprant set llibres, que s'afegeixen a la llista de "llibres que podré llegir quan acabi la tesina" i l'augmenten a un total de 17. Sense comptar, naturalment, els que vaig regalar als meus pares i que, òbviament, jo també vull llegir. Ni els que m'he de llegir per la tesina... Que Mona Baker ens agafi confessats!
*És mentida, jo no tinc mai remordiments de comprar-me llibres, excepte aquella fatídica vegada que em vaig convertir en la gens orgullosa propietària d'una còpia de Twilight. Per sort era de butxaca i no ocupa tant d'espai.
** També és broma, però explicaria per què la gent es queixa tant del Bicing i de les bicicletes en general per Barcelona.