Les dones als carrers de la Vilavella – Associació de veïns La Vilavella
Les dones als carrers de la Vilavella
Tot i que ja ha passat el Dia de la Dona hem considerat oportú posar de relleu el fort desequilibri existent al nomenclàtor dels carrers de La Vilavella tocant a gènere.
A la vila hi ha 55 vials amb denominació, una xifra alta, certament. D’aquest nombre, 27 corresponen a antropònims (noms de persona). Tocant a gènere, tenim 27 denominacion referides al gènere masculí i 6 al femení.
Entre les dedicacions masculines ens trobem amb una alta densitat d’hagiònims (noms del santoral), exactament 10: Antoni, Abdon i Senèn (Sants de la Pedra), Isidre, Joaquim, Josep, Pasqual, Roc, Sebastià i Vicent. Hem exclòs sant Rafel per motius obvis. Però també amb dos rectors de la vila (Víctor Riba i Manuel Fabregat), un heroi local (Luis Mendoza), un bon home vilaveller (Quiquet de Barret), un filòleg i historiador (Menéndez Pidal), un metge i escriptor (Gregorio Marañón), un metge premi Nobel (Ramón y Cajal), un navegant (Cristòfol Colom), dos reis (Jaume I i Ferran el Catòlic), un personatge literari Tirant lo Blanch i un papa a punt de ser canonitzat (Joan XXIII). Un llistat, doncs, diversificat.
Tocant al gènere femení:
Tres advocacions marianes: Cova Santa, Immaculada i Lorda.
Dues santes màrtirs, Bàrbara i Lucil.la.
Una reina, darrerament molt d´actualitat, Isabel la Catòlica.
Si traduim aquestes xifres a percentatges, el 77 % pertanyen al gènere masculí i el 22 al femení.
Convindrem que aquest desequilibri, que es repeteix, dissortadament, a la majoria dels nostres nuclis urbans, resulta ben injust. Els homes, fins no fa gaire, han monopolitzat els àmbits públics. Qui té el poder dóna nom a les coses. En una societat patriarcal les dones han estat silenciades i invisibilitzades. Seria desitjable que a un futur bateig de nous carrers les dones tingueren preferència.
Ens cal rescatar de l´oblit dones protagonistes de la història, pioneres en ciència, lletres o arts. O, simplement, dones que varen passar per la vida fent el bé, ajudant, desinteressadament, el seu proïsme; lluitant per bastir una societat més justa i solidària.
Article elaborat per Joan Antoni Vicent Cavaller.
Aquesta entrada s'ha publicat en Antropologia, història i art, General i etiquetada amb història i art. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.
← Una errada de vista
Vilavella, desperta! →