Quadern d'evocacions: Crisi i decreixement
Publicat per Evocacions a 19:17
Sona bé aquest projecte amb tints quasi utòpics. Ja has pensat si els pares poden dir alguna cosa per anar a veure okupes?
Ay però això de tots i totes...
Ara veig que jo havia d'escriure potser pares i mares?
16 de juny de 2009 a les 19:33
i tu nens i nenes.
Certament, hi ha altres maneres de viure, el que passa és que fan molta por...! Sembla molt bonic el que descrius, crec que era a la capital de Dinamarca, que van dir-me que hi ha un barri que és tot d'aquest tarannà. Amb la seva propia llei al marge de la resta de l'Estat, on s'hi viu de perles i on tot funciona molt bé. Encara queden camins per córrer, potser el problema és aquesta por a allò desconegut; i que la majoria, segurament, no seriem capaços d'assumir el temps "lliure".
17 de juny de 2009 a les 13:34
Suposo que tenen aspectes no tant positius, però donades les circumstàncies de molta gent, és una opció millor que moltes. En darrer terme, recordem els versos "Darrera d'aquestes quatre parets hi visc, però no sé si en puc dir vida".
18 de juny de 2009 a les 11:28