julianen: d’agost 2013
Publicat per julianen a 20:44 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge
Publicat per julianen a 9:19 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge
Publicat per julianen a 9:15 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge
Quatre hores de biopic per explicar la explosiva vida de la estrella de cine més important desprès de Marilyn, clar. Film realitzat amb actors de segona fila però amb un luxe de vestuari i decorats bastant insòlit. Dos gracies li he trobat jo al producte, el primer es el anar repassant tot a la vida d’aquella famosa actriu, la cara més bonica del món, i comprovar que en un 95 per cent jo sabia perfectament el que vindria a continuació amb noms i dates, la memòria de la infància i la joventut es quasi infinita. En segon lloc m’agrada’t tornar a veure un vestuari fet de nou per la sèrie i que era quasi reproducció idèntic al original però mai millor en refinament i qualitat, els 90s no són els 50s. S’obvià completament la homosexualitat de Monty Clift i de Rock Hudson el qual fa que el producte sigui un frau. LIZ: THE ELIZABETH TAYLOR STORY - 1995 - 6/10 - http://www.imdb.com/title/tt0113680/?ref_=fn_al_tt_1
Publicat per julianen a 9:12 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge
Un producte curiós i a la vegada testimonial d’una època ja morta i que mai més tornarà. La vida gai sense la sida. Aquesta pel•lícula es del any 1975 rodada al 74 on retrata el que eren els Continental Baths de Nova York, una sauna i a la vegada discoteca, que amb la arribada de la sida van tancar així com totes les altres de la competència. Un món que ha desaparegut i que contemplat des de una òptica de tants anys és veu prou innocent i naïf. No es un bon film però és interessant. SATURDAY NIGHT AT THE BATHS - 1975 - 7/10 - http://www.imdb.com/title/tt0257099/?ref_=fn_al_tt_1
Marco Bellocchio és l’únic director italià de la generació de la vella nova fornada (Bertolucci & Co.) que està en actiu, als seus 75 anys no para de fer cinema i cada dos o tres anys estrena nova pel•lícula, ara en te anunciada una ja rodada i per estrenar al 2014. És un cinema pretensiós, petulant i preciosista que pot irritar a moments però que quan el medites penses que si se’t fa antipàtic és ni menys ni més perquè te molta més qualitat intel•lectual que les mediocritats de caire televisiu que te el cinema italià que es fa en aquests moments. Agafar com a tema la beatificació de la mare del protagonista ateu Castellitto ja és un repte considerable. L'ORA DI RELIGIONE (IL SORRISO DI MIA MADRE)- 2002 - 7/10 http://www.imdb.com/title/tt0317965/
Sempre és bo aprendre una mica d’història contemporània mitjançant el cinema, quasi tota la història que conec, el origen sempre ha estat una pel•lícula, desprès he anat cercant en els llibres si el tema ha estat del meu gust. Aquí és el fi de la dominació francesa a Argèlia i tot els traumatismes que van causar a les gents de les dues bandes. No calia que el film tingues una durada de quasi tres hores, hi ha molta escena que sobra per repetitiva. Una figuració prou ben vestida per explicar el que era Oran als anys 50s. Un excés de carga literària femenina i ho dic com a crítica sense contemplacions. CE QUE LE JOUR DOIT À LA NUIT - 2012 - 6/10 - http://www.imdb.com/title/tt1934205/
Publicat per julianen a 21:29 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge