Coses de l’ofici | Roser Berdagué
Coses de l’ofici	30.09.2012 Roser Berdagué.	Comparteix a Twitter
Com aquella rateta que escombrava l’escaleta i es va trobar un dineret i es va preguntar: què em compraré?, un bon dia —fa cinquanta anys— em vaig preguntar quin viarany podia emprendre i, sense saber el pa que s’hi donava, vaig triar l’ofici de traductora, una feina que em feia molt respecte, tot i que encara no sabia que era un miracle el fet de transvasar paraules d’una llengua a una altra, encara no sabia que era una tasca impossible però indispensable, encara no sabia que no és veritat que hi hagi paraules sinònimes perquè sempre hi ha un matís que les diferencia, encara no sabia que no s’havia de traduir solament el que diu l’autor del text sinó també el que vol dir, encara no sabia que del text original poden fer-se tot un munt de traduccions diferents, encara no sabia que els traductors som transparents i que els lectors es pensen que les paraules que nosaltres escrivim les va escriure l’autor. No sabia tot això i moltes més coses que ara sé i, malgrat tot, vaig tenir la gosadia de posar-m’hi. Em van donar un llibre per traduir-lo, ho vaig fer i després d’aquell en va venir un altre i un altre i un altre fins a tres-cents cinquanta.
He fet aquesta feina amb passió, posant-hi els cinc sentits, perquè per a mi no era un treball sinó un plaer. He traduït de tot, bo i dolent, llibres entretingunts i altres que no ho eren gens, però de tots en conservo un bon record. Mai no he volgut traduir poesia. M’hi he negat sempre perquè considero que no es pot traslladar d’una llengua a una altra el ritme i la sonoritat triats pel poeta. Només admeto la traducció de la poesia per entendre’n el significat. Res més.
S’ha dit que la llengua d’Europa és la traducció. Evidentment, mai no s’havia traduït tant, circumstància que converteix la traducció en imprescindible.
Només voldria aclarir una cosa: no sempre el traductor és el culpable d’un text incoherent o erroni. Els traductors estem cansants de sentir que una traducció és dolenta en casos que aquell que ho diu ni ha vist l’original ni, potser, l’entendria. De vegades, els escriptors també tenen relliscades.
montserrat berdague llull el 27 desembre 2012 a les 20:35 ha dit:
ia fiz questão de ler em catalão, e é um texto magnifico, algumas palavras eu tive dificuldade, mas o que eu senti, é que você é apaixonada pela tua profissão, e isso é maravilhoso poder trabalhar por prazer. beijos
Respon	Ernest Riera el 30 setembre 2013 a les 17:20 ha dit:
Enhorabona per la teva feina, Roser. Estic d’acord en tot el que dius. I espero poder arribar algun dia a la teva fita.