Col·lecció de moments: Pati de la fonda d'Orfes
No veus? en aquell racó hi ha la fosca,
mentre el patí vessa de claror humida...
No veus que la porta és tancada?
I té un bell vigilant que la guarda...
Gira't, i veuràs l'espai acollidor que t'espera.
No hi pensis més, gira't...
Un altre punt de vista és com un nou indret o un nou camí.
Bruixeta 4 de febrer de 2014 a les 18:32
Cada punt de vista es un mon i moltes vegades el mateix indret el veient de diferents maneres depenent de la persona i el moment.
M’agrada el verd del teu dibuix, es viu, alegra, te força.
Carme 4 de febrer de 2014 a les 23:08
Canviar el punt de vista costa poc esforç, en general i porta visions noves i grans possibilitats... gràcies bruixeta bonica!
mònica 4 de febrer de 2014 a les 18:35
Del dibuix, la vida que desprenen aquestes dues plantes d'un verd preciós. La teulada. Els marrons.
Per què a vegades ens aferrem a allò que hauríem de deixar anar? Per què volem seguir un camí que no porta enlloc?
Que reconfortant és saber que hi ha un espai per endinsar-se que ens acollirà.
Carme 4 de febrer de 2014 a les 23:09
Quan et gires, veus l'altra meitat del món!!! L'últim dibuix del pati és l'espai acollidor... :)
Marta 4 de febrer de 2014 a les 18:40
M'agrada com utilitzes la paraula Gira't! seria com camina, avança, obre els ulls! però m'agrada molt gira't, m'has fet pensar en un expressió que sempre deia la meva iaia, "gira pàgina ja!!". Moltes vegades a la vida si haguéssim sabut el que hi havia darrera la porta que es tanca, possiblement l'hauríem tancat més aviat!. És preciós Carme! Com has pintat aquestes fulles??? és dibuix digital?. sigui el que sigui ets una artista! petons!!
Carme 4 de febrer de 2014 a les 23:11
Sí és dibuixat a la pantalla de l'iPad, amb un programa que es diu Pen&Ink... encara n'estic aprenent...
M'agrada molt això de si haguéssim sabut que hi havia rere la porta... no ho sabem i ens hi entestem, a vegades... gira't i veuràs un espai nou davant dels teus ulls. Gràcies, Marta!
Sílvia 4 de febrer de 2014 a les 19:25
"I si encertes a mirar el món o qualsevol món amb ulls nous, el cor torna a bategar anhelós" (B. Porcel). Em giro, em giro :))
Carme 4 de febrer de 2014 a les 23:13
Molt bé, Sílvia!! T'has girat i has trobat una frase fantàstica, veus? ;)
sa lluna 4 de febrer de 2014 a les 20:40
Entossudir-se a anar cap a la foscor no porta enlloc.
Quan m'he girat i he vist aquest espai tan acollidor, he pensat ...
que bé que na Carme m'ha avisat, aquí em sento bé!
A vegades estem cecs i no veiem altra cosa que potser ens faci sentir-nos millor,
amb noves il·lusions i altres maneres de fer.
Quins colors, nina, fantàstics!!
Carme 4 de febrer de 2014 a les 23:15
Te'l dibuixaré i tot, lluneta aquest espai acollidor del pati... :) seurem a fer el cafetó que fa dies que tenim ganes de fer...
Gràcies bonica, aferradetes de bona nit.
novesflors 4 de febrer de 2014 a les 20:48
El perspectivisme és un antídot per a la intolerància.
Carme 4 de febrer de 2014 a les 23:17
Saps si el venen en pastilles, Noves Flors? ;) Convindria molt...
novesflors 5 de febrer de 2014 a les 18:14
En pastilles educatives que, malauradament, només fabriquen i intenten distribuir alguns educadors.
Carme 5 de febrer de 2014 a les 18:38
Una resposta excel.lent que m'ha fet somriure.... Gràcies guapa.
Pais secret 4 de febrer de 2014 a les 21:26
Orfes...Orfes...ara em situo, Pla de l´Estany?
A les astacarites i les potes d´elefant crec que són les fulles com espases i les rodones que guarden la porta) els que més els agrada són els patis humits i el solet tímid i guaridor, i que sense que hi hagi massa corrent, hi circuli l' aire i no es faci ranci, més o menys com ens passa a moltes persones. D´altres prefereixen la porta fosca. Crec que les teves paraules són un bon consell.
Carme 4 de febrer de 2014 a les 23:20
Doncs potser si que és Pla de l'Estany ... jo em pensava que encara era a l'Empordà, ja que des de Bàscara no es fa gens lluny, però podria ser...
Astacarites i potes d'elefant... aquest pati era molt humit... poca corrent d'aire ja que és tancat i petitó, però hi ha tantes coses boniques que en vaig fer 4 dibuixos... o sigui continuarà el tema pati...
joan gasull 4 de febrer de 2014 a les 21:43
Tens molta raó amb això de donar oportunitat als diferents punts de vista, sempre ho hauriem de fer
Carme 4 de febrer de 2014 a les 23:21
Ho hauríem de prendre per costum, un costum molt sa.
XeXu 4 de febrer de 2014 a les 23:11
Com canvia la cosa un punt de vista diferent, pot obrir-se tot un món nou, efectivament!
Carme 4 de febrer de 2014 a les 23:22
Davant dels teus ulls... tatxan! un món nou! :)
Glo.Bos.blog 5 de febrer de 2014 a les 0:13
Convé canviar de punt de vista. A vegades descobreixes coses que et sorprenen. I sempre t'enriqueix.
Carme 5 de febrer de 2014 a les 9:05
Sempre t'enriqueix...
Pere 5 de febrer de 2014 a les 0:36
Això és el restaurant La Barretina d'Orfes, s'hi menja molt bé.
Si no recordo malament el dibuix és d'un pati interior ... amb clarobscurs.
Carme 5 de febrer de 2014 a les 9:17
Exactament, Pere, s'hi menja molt bé i el senyor és molt simpàtic... i quan vas al lavabo et trobes amb aquesta sorpresa de pati... petit i preciós.
Jordi Dorca 5 de febrer de 2014 a les 8:38
Hi ha punts de vista molt tranquils, plàcids, però no t'hi pots estar gaire estona.
Carme 5 de febrer de 2014 a les 9:18
He, he, he... Jordi, m'has fet riure, la tranquil·litat mai no dura massa, oi? Abraçades tranquil·les...
montse 5 de febrer de 2014 a les 9:04
Tu sempre em descobreixes un altre punt de vista per mirar les coses!!
M'agrada la intensitat d'aquest verd en el conjunt de la imatge... Junt amb les teves paraules, transmet molt bona energia!!
Carme 5 de febrer de 2014 a les 9:19
El millor afalac, el millor piropo... Montse, aquest que em dius... gràcies!
xavier pujol 5 de febrer de 2014 a les 12:52
"Gira't"... Ho he fet tot i el risc de convertir-me en estàtua de sal. Quina sort! Sense haver estat mai a Orfes hi he vist el pati que vessa claror sobre la fosca. M'hi quedaré una estona, per tornar a llegir el poema.
Carme 5 de febrer de 2014 a les 18:41
Xavier, ara i aquí ja no hi ha risc d'estàtues de sal... gira't tranquil, que veuràs l'altre costat del pati...
Loreto Giralt Turón 5 de febrer de 2014 a les 17:17
I tant que ens girem! Ens hi ajudaran els llibres, els poemes, la cultura, l'educació... gràcies a ells veurem molts camins i decidirem quins revolts volem agafar
Carme 5 de febrer de 2014 a les 18:43
Amb els ulls ben oberts, mirant cap a tots costats, per no perdre'ns res...
Helena Bonals 6 de febrer de 2014 a les 12:33
Un altre punt de vista és com un altre costat d'un quadre cubista. És bo de tenir-los tots.
Carme 7 de febrer de 2014 a les 11:34
A mi m'agrada intentar tenir-los tots, encara que no sempre és possible ni sempre sé com fer-ho.
petó, Helena...
M. Roser 6 de febrer de 2014 a les 20:41
Ara mateix em giro...I sí, tanta claror gairebé m'ha enlluernat...És tan important el punt de vista amb què et mires les coses!
He tingut l'ordinador espatllat dos dies i ara m'estic posant al dia...
Carme 7 de febrer de 2014 a les 11:35
Celebro la teva tornada, doncs, M Roser, els ordinadors, quan s'espatllen a vegades es troben a falta r molt i molt... hi fem tantes coses des d'aquí!!!
Joana 27 de gener de 2015 a les 0:23
Avui he estat a Orfes i he passat pel davant del restaurant. Me l'he apuntat per anar.hi un dia i llegint per aquí he trobat aquesta entrada. Quina emoció. Demà escriuré . Avui he caminat per allà entre l'Empordà i el Pla de l'estany amb un vent que tallava però amb un cel serè i blau que convidava a pintar-lo ( com saps fer tu, Carme ). Bona nit!!