Quan les putes s'indignen, reivindiquen el carrer i prenen la paraula | Directa
Dimarts, 10 de Desembre de 2013 | 16:46	Portada › Economia › Treball › Quan les putes s'indignen, reivindiquen el carrer i prenen la paraula
27/04/2012 ROBERT BONET
Elles. Que habiten els racons més foscos de la ciutat. Que donen vida als carrers de Barcelona més maltractats pels mitjans. Que talonegen les voreres del Raval, que surten cada dia a treballar fins que la llum de l'alba no torna, ahir van dir prou. Elles, les putes de Robadors i del carrer Sant Ramon, van manifestar-se acompanyades per 500 persones que les donaven suport, rere una pancarta gegant que deia “prostitutes indignades, no prohibiu els nostres drets”. Clar està que no són les úniques que estan fartes de l'assetjament policial que pateix el barri, i de l'ofensiva que l'Ajuntament de Barcelona orquestra de fa anys cap a l'ofici més vell de la història.
Eren les set de la tarda, quan una multitud de prostitutes i d'altres veïnes de la ciutat van ocupar la plaça que fa cantonada entre el carrer de Sant Ramon i el carrer del Marqués de Barberà. Escena inèdita per a una oblidada cantonada de Barcelona, on les prostitutes treballen 24 hores al dia, 365 dies l'any. Les treballadores van manifestar-se amb màscares, pantalons i samarretes vermelles per reivindicar els seus drets; sense tacons, faldilles ni maquillatge. També canvi de codis: els crits de “Putes, sí. Trias, no”, “seguretat, respecte i llibertat” o “no més multes, volem treballar” van substituir ahir les floretes quotidianes als vianants. També el paisatge va canviar. Pancartes de tots els colors alegraven els carrers amb missatges com “No ens multen pel que fem sinó pel que som”, “L'amor i la violència no son el mateix, zona lliure de 'xulos'” o “Jo també sóc puta” -aquesta darrera penjada també en alguns balcons del barri-.
La mobilització va trencar sens dubte amb la ja convulsa vida dels carrers del Raval. Una cinquantena de prostitutes d'origen centre-americà encarrilaven la processó sota màscares que amagaven els seus rostres. El ritme de les seves passes era tant ràpid que dificultava a la desena de càmeres i periodistes qualsevol presa de foto a una distància considerable. La manifestació, després de dirigir-se a la nova Filmoteca situada al carrer Sant Ramon per tal de mostrar el rebuig cap a les actuacions de neteja encoberta de l'Ajuntament, va recórrer el carrer Sant Pau fins arribar a la Rambla, on desenes de turistes esperaven expectants la processó com si de una atracció turística més es tractés. La marxa llavors va ocupar el carril lateral, i les putes van tornar a la Rambla.
Qui ho anava a dir que serien elles -que porten anys amagant-se- qui per uns minuts recuperarien el protagonisme que històricament han tingut a la Rambla. Qui hauria dit que serien elles qui per uns minuts deixarien les masses de turistes que avui ocupen el centre de Barcelona, en un segon pla.
La mobilització va acabar a la Plaça de Sant Jaume, on les dones, plantades al davant de l'Ajuntament cridaven: “Que surti Trias, que surti Trias”. Per concloure, es va llegir un manifest signat per diferents entitats socials on es denunciava la criminalització de la prostitució i les intencions del consistori barceloní de prohibir-la, i s'exigia el reconeixement dels drets de les treballadores sexuals. ETIQUETES: Xavier Trias
, treballadores sexuals
, treball sexual
, Sant Ramon
, Robadors
, putes indignades
, prostitució