Excursió pels Gallecs - Espectacle de colors a l’ocàs
Excursió pels Gallecs
Espai Rural de Gallecs. Prepara l’objectiu, espectacle de colors a l’ocàs.
Un camp de blat pintat de groc. Temps. El fruit ara és vermell. Passen sol i lluna. Arrrela el vespre. La dansa dels ocells.
Què tenen les postes de sol que tant ens atreuen? Com si la llum fes màgia o com si es tractés d’un espectacle hipnòtic, l’ambient t’envolta d’una energia que ens commou especialment.
Arriba l’estiu, les terrasses s’omplen de gom a gom, són setmanes de festivals, l’activitat és frenètica, pugen els decibels, tothom busca un oasi on refrescar-se…
Us proposo un espai que interpeŀla a parar, contemplar i reduir la marxa. El frenesí estival aquí no hi té cabuda. La temperatura comença a caure, la brisa t’acarona la pell, la llum difumina la imatge i ens regala una experiència per als cinc sentits. Parlo de Gallecs i les seves postes de sol.
Autora del text i fotografies del post: Lola Jones (@lolajns)
Pere Quart reflexionava: “En ma terra del Vallès, tres turons fan una serra, quatre pins un bosc espès, cinc quarteres massa terra. Com el Vallès no hi ha res”.
Molt ha canviat el Vallès des de aleshores. La població s’ha urbanitzat i s’ha multiplicat en número. Autopistes i carreteres travessen camps com tall de falç que seguen l’herba.
Ara bé, també hi ha motius d’alegria. Gallecs estava condemnat a ser una ciutat però gràcies a les constants lluites de pagesos, ecologistes i veïns de l’entorn, els espais verds han resistit.
A l’octubre del 2009 el Govern de la Generalitat de Catalunya va aprovar la inclusió de Gallecs al Pla d’espais d’interès natural amb la finalitat de protegir un dels paisatges més característics de la plana del Vallès.
Gallecs el confirmen milers d’hectàrees de terreny agroforestal delimitat pels municipis de Mollet, Parets, Lliçà de Vall, Palau-Solità i Plegamans, Santa Perpètua de Mogoda i Montcada i Reixac.
L’espai, però, no només està constituït per un mosaic de camps de conreu, horts i boscos. També presenta interessos de caire patrimonial. L’ermita de Santa Maria (segle XII) d’estil romànic n’és un exemple.
Tot i que Gallecs està envoltat de naus industrials i l’Ap-7 hi és a tocar, és sinònim de minimalisme, delicadesa i acollida. És un estat d’ànim. Serenor, calma i espai de desconnexió per tornar a connectar. És rebel. Terra de vencedors.
Estiu i postes de sol
Salvant les evidents distàncies, Gallecs em recorda al paisatge dels camps d’arròs del Delta de l’Ebre. Cada estació es vesteix d’un color.
Alguns diuen que la millor època de Gallecs és a la primavera. S’omple de vida, desprèn alegria i les flors fan festa.
Cada estació és especial, i sense ànim de competir ni atribuir trofeus, jo em quedo amb les postes de sol. Especialment amb les d’estiu. Els rajos solars s’allarguen lentament, ens envolta la sensació d’uniformitat torrada i presenciem molt moviment agrícola. Les màquines recol·lectores treballen sense descans.
Tenint en compte les característiques de la zona (manca d’ombres), els millors moments del dia per passejar i gaudir de l’espai, sense patir les altes temperatures pròpies d’estiu, són a primera hora del matí i quan comença a caure la nit. Recomano especialment aquest últim ja que és ideal per observar la festa de tonalitats daurades que ens ofereix el cel i que s’enllacen idealment amb els dels camps.
Perfecció típica de la natura.
Gallecs és extens i els punts de vista són múltiples. D’una banda es divisa el Tibidabo. Seguint amb la línia de l’horitzó, cap a l’oest, brota del no-res, i si el cel és clar i net, Montserrat. Sense abandonar la direcció, seguidament identifiquem la Mola.
Un exercici que proposo a tothom que hi vagi és, d’una banda mira cap a la Mola, punt exacte per on s’amaga el sol i després fer un gir de cent vuitanta graus. El paisatge és un altre. La nit i el dia es barallen, com si un i altre es resistissin a marxar. Dos perspectives independents amb uns simple volta de cap.
Les fotografies no necessiten retocs ni filtres. La natura et proporciona la imatge perfecte.
És tot un espectacle.
El vespre no només és el moment ideal per treure la càmera i posar-se a jugar amb la llum i els contrastos. Gallecs no et decebrà quan tinguis ganes de fugir de la ciutat sense agafar el cotxe. Accesible. No hi trobaràs aglomeracions.
El pulmó verd que tan vital és per a una de les valls amb més contaminació.
Aquí no està permès deixar-se vèncer per l’estrès.
El parc és ple de vida. A l’estiu surten a rebre’ns centenars de formigues. Processons infinites. I és que com bé explica el conte, treballaran tot l’estiu per fer front a l’hivern. Atura’t, ajupa’t i contempla-les.
Pels que cerquen caçar instantànies del vol del ocells hi trobaran aquí un espai privilegiat per l’obervació d’aus.
Els conills són els reis de Gallecs. Si no teniu pressa, espereu-vos fins que comenci a enfosquir-se el dia. És fàcil enxampar-los.
Depèn l’època de l’any també es veuen cavalls i ramats d’ovelles.
I per descomptat, és l’espai més apreciat dels veïns dels municipis propers per passejar tranquil·lament amb els gossos.
El parc és ideal per caminar i relaxar-se però també és apte per als que volen més intensitat. Hi trobaràs tant corredors com ciclistes.
També hi ha activitats per als més aventurers. Si aneu amb la canalla o sou coneixedors del Geocaching, dir-vos que hi ha més d’una trentena de “tresors”. Carrega el GPS al màxim perquè hi ha molta feina.
Recomanació audiovisual
Gallecs ha estat escenari del premiat documental “La Plaga” de la directora Neus Ballús.
PrevPost anteriorLa Flama del Canigó
NextFesta de Sant CristòforNext