El barret dels socialistes
La política, com la vida, és un barret: uns se'l posen, altres s'ho treuen i el que no ho accepta està condemnat a la més trista i solitària depressió, que és unipersonal i ningú t'ajudarà a remuntar-la, excepte la família.
Deia el vell professor Tierno Galván que "el triomf polític és la suma del sentit comú i la capacitat de lideratge". Un pensament que avui més que mai es fa necessari en el panorama dels socialistes espanyols, que si s'han caigut deu vegades en les seves crisis internes, estan disposats a fer-ho les vegades que faci falta per aixecar-se i seguir lluitant per les seves "idees". Però fins ara, crec que les dues premisses han estat absents, de vacances, en els dirigents socialistes. És com una bogeria col·lectiva.
Apunten que una ensopegada pot prevenir una caiguda, però també que l'home és únic animal que ensopega dues vegades -o las que faci falta- en la mateixa pedra. Això és el que els està succeint als socialistes del carrer Nicaragua, que encara no han trobat el seu lloc i s'han oblidat fa temps de qui són els seus votants, els seus valors i els seus principis. Ciutadans i Podem els estan eternament agraïts perquè han recollit els vots dels orfes del PSC, tant militants com votants. És una cosa així com la sèrie que emetia TVE fa uns anys en què Marc es passava tots els capítols buscant a la seva mare i, quan per fi la troba, està malalta ia punt de morir-se. Serà massa tard per trobar-se?
Sempre s'ha dit que els socialistes catalans han estat hàbils en les seves relacions amb la cúpula del PSOE i el seu poder d'influència en el mateix no deixa lloc a dubtes. Però, en aquesta ocasió, han perdut les seves perícies en diverses batalles, el que no els portarà a guanyar la guerra. Aquesta posició, per molt que ho dissimulin, els ha deixat fora de la gestora del PSOE i en plena guerra interna en unes primàries a cara de gos perquè o bé un continuï dirigint el partit o una altra doni el salt. Per això, les coses que es diuen, encara que no siguin conscients, deixaran el PSC a la porta de l'UCI. Les amenaces de trencar amb el PSOE, crear grup propi a Madrid o trencar la disciplina de vot al congrés són dards que es poden tornar en contra seu. Per dur a terme tot el promès, ho consultaran a la militància ?. "Les persones responsables comencen a adonar-se que el socialisme sense democràcia no funciona", deia Willy Brandt.
Els dos candidats han d'explicar bé i clar, sense trampes i de forma transparent si van a trencar amb el PSOE i si Parlon ho farà per coalitzar amb el futur partit de la Colau, que anteposa els interès independentistes a les necessitats de la gent. El mateix ha de fer Miquel Iceta, que ha de parlar ben clar sobre la seva postura en aquests temes. En aquesta batalla desigual Parlon regala samarretes mentre que Iceta les cobra a cinc euros; 1 fa fullets que costen diners, l'altre no ho fa. Seria bo que s'expliqués a la ciutadania qui paga tot aquest material. Igual han fet una recol·lecta entre tots qui? - Per pagar-lo. Diu un proverbi suís que "les paraules són nans, els exemples són gegants", perquè si no, "quan el carro s'hagi trencat molts diran per on no cal passar".