Afinitat sexo-afectiva - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure
Afinitat sexo-afectiva
patró d'atracció sexual i romàntica
(S'ha redirigit des de: Orientació sexual)
L'orientació sexual o afinitat sexual és el sexe pel qual una persona se sent atreta sexualment i romànticament. Les categories de l'orientació sexual típicament inclouen l'atracció cap a persones del mateix sexe (persones gais o lesbianes), atracció cap a persones del sexe oposat (heterosexuals), i atracció cap als dos sexes (bisexuals). Tot i que aquestes categories segueixen sent usades extensament, la investigació suggereix que l'orientació sexual no sempre es presenta en aquestes categories definides, sinó que succeeix en un continu.[1][2] A més, investigacions indiquen que l'orientació sexual és fluïda en algunes persones, això pot ser especialment cert en les dones.[1]
1 Orientació i identitat sexuals
2 Concepte cultural
3 Pràctiques sexuals
Orientació i identitat sexualsModifica
Persones demanant el dret a la llibertat sexual
Articles principals: Identitat sexual i perversió
La identitat sexual no és el mateix que l'afinitat sexoafectiva: el primer es refereix a la concepció que un individu té de si mateix, mentre que el segon es refereix al desig sexual. El comportament sexual, malgrat estar-hi molt relacionat, realment tampoc no hi té una relació directa.
A la majoria de societats, al llarg del temps, la sexualitat no comportava un component d'identitat; és a dir, no es concebia per exemple el concepte-etiqueta d'homosexual per se, sinó d'un home que tenia relacions amb altres homes de manera ja sigui exclusiva, temporal o ocasional.
Concepte culturalModifica
El Partit Pirata a Stuttgart
Articles principals: Estereotips i rols de gènere i Fluïdesa sexual
No es coneixen els motius que condueixen a una determinada afinitat sexual, ni si són criteris biològics, d'aprenentatge, del creixement o educatius.
La concepció cultural de l'"orientació sexual" com a característica discreta i fixa és un desenvolupament que va sorgir arran dels projectes moderns de taxonomia personal del segle XIX. Durant aquest període van sorgir diverses classificacions i nomenclàtors per descriure o conceptualitzar la sexualitat humana.
La medicina, psicologia i sexologia occidentals actuals, al contrari que la decimonònica i fins fa uns pocs anys, no consideren que les orientacions asexuals, heterosexuals, bisexuals, homosexuals, pansexuals o altres suposin cap patologia (parafília) i per tant no són susceptibles de cap tractament. Moltes de les definicions van incloure un component psicològic, com ara l'objecte del desig eròtic d'un individu, i un component de comportament enfocat al sexe en una parella.
Pràctiques sexualsModifica
Amor i sexualitat a l'art de carrer
Categoria principal: Pràctiques sexuals
El comportament sexual és diferent a cada espècie entre d'altres motius per la determinada organització del cos i pel seu sistema nervió. En general, inclou el comportament reproductiu i, a espècies animals com els homínids i els dofins, per exemple, també el comportament eròtic. En els humans i altres mamífers la reproducció està lligada a la cultura. La cultura sexual es manifesta en la sexualitat o pràctiques sexuals.
A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Afinitat sexo-afectiva
↑ 1,0 1,1 American Psychological Association «Guidelines for Psychological Practice with Lesbian, Gay and Bisexual Clients» (en anglès). American Psychologist, 67, 2012, pàg. 10-42. DOI: 10.1037/a0024659.
↑ Breu, Marta. «Vocabulari terminològic LGBT (lèsbic, gai, bisexual i transgènere)» (en català). Termcat, 2013.
Obtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Afinitat_sexo-afectiva&oldid=21092948»
Last edited on 9 maig 2019, at 01:35