﻿ Finntroll a la Sala Caracol | La Finestra Digital
"Nostalgia" de Mircea Cărtărescu
Guia per enganxar-se a “Parks & Recreation”
Finntroll a la Sala Caracol
Tot i que no hi havia moltes persones abans de començar el concert, les ganes de que apareguessin sobre l’escenari eren de tot menys escasses. Mentre a la sala Caracol es preparava pel moment culminant del dia, l’espai s’anava omplint i una cortina es presentava en front de l’escenari com les que podien trobar-se a les antigues sales de cinema. Sobre ella el públic podia veure unes imatges que formaven triangles, quadrats i fins i tot rodes sobreposades amb una música suau i quasi tètrica. Les imatges i la melodia es succeïen en bucle fins que, de sobte, la imatge va canviar a una constel.lació blava a la que rodejava un marc vermell amb imatges circulars. El canvi de panorama significava, com no, que estava a punt de començar el concert.
Al obrir-se les cortines, l’escena no podia ser més senzilla. Res més sobre l’escenari que els instruments, el nom del grup (molt elaborat) al fons, i la bateria sobre una plataforma més elevada. Un segons més tard, apareixien Aleksi, Henri, Samu, Sami, Samuli, Mikael i Mathias (en aquest ordre) amb la intro “Vindfärd” del seu disc Nattfödd. No podia ser d’altra manera, apareixien sobre l’escenari amb les seves característiques orelles punxegudes, que ja són el seu segell distintiu. Menció apart mereix el guitarra, Samuli, que va ser l’únic que hi afegí una gorra que li tapava el cap.
Al ser el desè aniversari d’aquest disc, com és lògic, van començar tocant totes les cançons que hi apareixien. Així, en la primera part de l’actuació els abordaren pel mateix ordre que al disc: Arrencaren amb “Människopesten”, i van seguir amb “Eliytres”, “Fiskarens Fiende”, “Trollhammaren”, “Nattfödd”, “Ursvamp”, “Marknadsvisan”, “Det Iskalla Trollblod” per acabar amb “Grottans Barn”.
Uns petits problemes de so al principi de “Människopesten”, no permeteren escoltar bé a Mathias que a l’inici fou completament silenciat pels seus companys de grup, pero tot es va resoldre ben ràpid. Va sorprendre també el públic, normalment molt animat als seus concerts, que durant les primeres cançons es mostrà molt calmat, quasi sense vida. Per sort, a partir de la famosa “Trollhammaren”, el públic va despertar poc a poc de la seva lletania i va avançar, lentament però progressivament, cap al que sol ser un show de Finntroll, mosh i molt ballar. Aquesta diferencia es va notar, sobretot, a l’hora de passar a la segona part del directe, en la que van tocar temes dels seus altres.
Després d’acabar una primera part una mica decadent, la segona fou tot un canvi. Mathias enuncià “Anem a passar a quelcom diferent” i, després d’una breu aturada, van passar de l’estil més lent dels seus primers àlbums a l’energia dels últims, començant amb un tema homònim del seu darrer treball. Van tornar a la càrrega amb “Blodsvept”. En aquest moment, el despertar ja va ser un fet per tots els presents. La gent ballava, saltava i s’amuntegava per estar prop de l’escenari. Seguiren amb “Mordminnen”, i amb “Solsagan”, ja no hi havia una persona quieta a la sala. Proseguiren amb “Midnattens Widunder”, “Svatberg”, “När Jättar Marschera”, “Nedgäng”, “Slaget vid blodsäld” i acabaven aquesta part amb “Jaktens tid”. Així, el grup va saber combinar bé les cançons més dures amb les més enèrgiques, creant un equilibri en el que es van desenvolupar bé. Per fi, els esforços del cantant van donar els seus fruits aconseguint bellugar el públic i fer-li passar una bona estona. Després d’això, van marxar de l’escenari, tot i que evidentment encara no era el seu comiat definitiu.
Després d’esperar una estona pels bisos (estona en la que el públic tornava a sumir-se en l’inmovilisme i el silenci fins que en veure que la banda trigava a sortir alguns van començar a cridar el seu nom), Finntroll reapareixien per interpretar “Skogsdotter”, el single del seu últim disc “Häxbrygd” i la cançó amb més força de la trajectòria del grup “Under bergets rot”. De nou, l’energia va escombrar la sala i es va traslladar a cadascuna de les persones que hi eren. La complicitat entre els finlandesos ii el seu públic que es recordava del seu anterior concert el 2013, tornava a fer-se patent fins a l’últim minut de l’actuació. Un final satisfactori per un concert llarg i de principi accidentat.
FinntrollSala ApoloWarpig
Obrint pas – Que comenci la Festa!
Alondra Bentley i Amaral a la Sala Apolo
Joan As Police Woman a la sala Apolo