Josep Marimon i Figueras - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure
empresari, músic i compositor
27 agost 1883
12 maig 1953 (69 anys)
Començà la seva formació musical al cor de la parròquia de Sant Quintí de Mediona, població on la seva família es traslladà el 1888, i l'amplià amb el mestre de música de Sant Pere de Riudebitlles, Pere Olivella. Posteriorment estudià a l'Escola Municipal de Música de Barcelona amb els mestres Lluís Millet, Antoni Nicolau i Agustí Quintàs, i on tingué companys d'estudis com Eduard Toldrà, Joaquim Serra i Antoni Massana, amb qui establí amistat de per vida. Fundà el Quinteto Filarmónico amb els músics Bernardí Gàlvez, Joan Rigualt, Lluís Sànchez i Eduard Toldrà (posteriorment, aquests dos darrers formaren part del cèlebre Quartet Renaixement), que es desféu quan el 1911 anà a Buenos Aires, on va fer de pianista acompanyant de cinema mut. Amb els estalvis recollits marxà a Lió (1913), per treballar-hi a l'Orchestre Guitton. Abans de la Gran Guerra tornà a Barcelona, on perfeccionà els estudis d'harmonia i instrumentació amb el mestre Morera, i poc després s'enrolà com a pianista en vaixells de la companyia Transatlàntica que feien la ruta de Buenos Aires.
El 1920 s'establí definitivament a Barcelona, on començà a dirigir els orfeons Llevant, La Violeta Hortense i, des del 1928, El Roser. L'any 1938, la Generalitat el nomenà Professor Especial d'Educació Musical de dues escoles barcelonines, ocupació que ostentà fins a la fi de la guerra civil espanyola. Apartat de la tasca docent, l'any 1940 s'incorporà com a organista de la parròquia del Roser, i a l'any següent passa a fer-ho a l'església de Sant Madrona, ambdues de Barcelona. Es féu càrrec de la Coral infantil de la Casa Provincial de Caritat de Barcelona al setembre del 1945, tasca que compaginà amb classes particulars de música.
L'any 1949 es presentà al II Concurs Barcino de Música per a Cobla i Sardanes, que li guardonà les composicions M'estimes? i Meravella nostrada. Els darrers anys de la seva existència (1950-1953) veieren com Marimon preparava un Manual pràctic d'orientació per al compositor de sardanes que restà inconclús i inèdit; uns anys més tard (1957), Joaquim Serra publicava el Tractat d'instrumentació per a cobla que, en certa forma, feia el Manual redundant.
En el camp compositiu va ser autor de música coral, camp en què harmonitzà un gran conjunt de cançons populars, lieder, música de cambra i sardanes.
Es guanyà la vida principalment com a barber.[1]
Quartet en Mi bemoll, per a conjunt de corda
6 Suites per a orquestra
El ball de Sant Ferriol (1949), per a cobla i percussió
Els Romeus, per a dues cobles i orgue
Scherzo, per a tres cobles
Tríptic simfònic per a cobla
A fira (1922)
A Juli Garreta (1936), per a orquestra
A l'anella Joan Maragall (1948)
A la plaça (1925)
Balada, premi "Concepció Rabell" 1933. Amb lletra de Tomàs Garcés
Barquejant (1950)
Bella gesta (1948), sobre el tema de la Dansa de l'espolsada de Cardedeu, premi Barcino 1948
Berta (1950)
La cacera (1922), lletra de Ramon Masifern
Cançó a la primavera (1939)
Cançó d'abril del campaner (1935)
Canta tenora!
Cants de ma terra (1930), versió per a diverses cobles
Complanta, premiada en els Jocs Florals de Valls del 1931. S'inclou en la Suite VI
Costa Brava, per a més d'una cobla
Crit de joia (1932, 1949). Versions per a 1, 2, 3 i 4 cobles
La dansa bella (1943)
La dansa del poble (estrenada 2000)
Dansaires del Foment Cornellenc (1953)
Desconsol (1932)
Dolç esplai de l'Empordà (1931)
Dos cors a l'uníson
Encarnació (1927), per a orquestra
Esmaragda (1949), a la seva segona esposa Esmaragda Claverí
Esmaragdona (1936)
Espigolera (1944)
Eulàlia (1948)
Fadrí i fadrina (1929)
Farigola (1930), per a 2 cobles
Festa (1950)
La festa del barri, per a més d'una cobla
Els focs de Sant Joan (1930)
Francesca (1952)
Fraternal anella
Fruita madura (1935)
Gaia Torrassa (1950)
Goig etern (1927), per a orquestra
Introducció a la dansa (1950)
Isabeleta (1953)
Joganera (1953)
M'estimes? (1949)
Maneus (1950)
Mar i Cel (1925), lletra de Josep Aladern
Maria (1950)
Maria Rosa (1955)
Maria Teresa (1949)
Mariàngela (1950)
Meravella nostrada (1950)
La meva Esmaragdeta (1943), a la seva filla
Muntanyenca (1950)
La nina més bella
La nostra dansa (1950)
Nostre gaudir
Núria (1924, 1941), premiada en els Jocs Florals de Girona del 1930. Per a 2 cobles
Pageseta alegre (1934)
Palau-sacosta (1942)
Palmes i llorers (1951), dedicada al compositor i biògraf seu Sebastià Figuerola
La papallona (1943)
La pastoreta (1948)
Pàtria (1927), per a orquestra
Pomell de flors (1930)
La princesa i el pastor (1935), per a orquestra
Prop teu (1925)
La pubilla de Sant Cugat (1959)
Quan tornen les roses (1944)
Revenja terrible (1935)
El roser (1930), per a orquestra
La rotllana de l'amor (1951), sardana revessa
La sardana (1930)
La sega (1922), lletra de Ramon Masifern
Serenata, per a més d'una cobla
Sóc filla de l'Empordà (1959)
Somni d'or (1932)
Suprem ideal (1955)
Teresó (1925, 1948), a la seva futura (primera) esposa Teresa Cuch, que moriria el 1932 [2]
Josep Marimon i Figueras: sardanes, per la Cobla Sant Jordi (Barcelona: Músics per la cobla, 2006)
↑ «Llista de sardanes de Josep Marimon». [Consulta: 1 abril del 2018].
Article de Sebastià Figuerola i Escusa Josep Marimon, a Som
Ramon Vallverdú Mestre Josep Marimon i Figueras, article a Rotllana 34 (setembre 1987)
Obtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Josep_Marimon_i_Figueras&oldid=21647159»