Der Kletterer: d’octubre 2012
Doncs si, es veu que tenia un blog i es veu que avans també escalava. Doncs si, hem tornat. Molta bici, molt de vici... i d'altres afers que m'han separat un llarg temps de la vertical. Ara ja hi tornem amb menys força, més panxa però amb més ganes que mai. El problema que tinc es que ja no se ni quina via anar a fer... mmm... Ja no m'enrecordo ni això de mirar guies, ressenyes i blogs fanàtics. Però he tirat de memòria... i el més important de vivències i m'he enrecordat del pakistaní!! Ostia, si tenia una via al Montrig a la paret de l'Extrem on no he escalat mai. Au doncs... també recupero a un amic que també ha estat de vacancetes escalatòries i coincidim en en el nostre retorn a les parets. Si si, estem parlantt de "l'home braç" capes i capes de múscul. Li sembla encertada la tria. Au doncs, ens anem a fer la festa del Paca. A la pista ens trobem els habitants tipics del Montroig: En Salla per un costat i el Canito i Segarra per un altre. Putus fanàtics!!
La via és molt xula, el diedre-xemeneia del 1er llarg ja és molt autèntic. La roca discutible i les assegurances escasses. M'agrada.
El 2on llarg cau en lliure, la sortida de la R és molt fanàtica. Siurana remembers. El 3er el lluitem però... ja no tinc 20 anys i ja m'havia oblidat que ja no escalo com avans... jejejeje! Cau algún "aceraco" que altre. Hi haurem de tornar.
Ens ho hem passat molt bé. Gràcies paca per aquest viote. Hauré de tornar-hi un altre cop per trobar el Rotpunkt.
Poques setmanes després quedem un altre cop amb el Pep i dijous passat com que el temps està inestable li faig una proposta irrefusable. Feia molt de temps que volia escalara la Roca Falconera del Montsant. És una via del Tosset: amic i company de l'Aec de Reus. Aquesta via és d'aquella que amaga mites, dragons i bruixes dintre dels seus díedres i fissures. Sempre m'havien parlat de les assegurances fetes malbé, tacos radiactius... Doncs si hi són! Jee jejeje!!! La via ha estat reequipada amb força encert. Tansols les R's i algun punt de trencar-se les cames, encara i així hi ha força trams de jugar-se el fisic. La via demana 5 pitons variats... No els portem... Friends i tascons.
Comencem la via xispejant, però li fotem amb un parell. Com que pensava que tardariem poc...
El primer llarg l'obre el Pep i deu n'hi do! Ja li apreta. Ara ve lo bo! Un diedroak de 50m. Apustuflant!!!
Li foto i començo a vibrar ja des de el primer metre. Les assegurancesw brillen per la seva absència. És roca discreta i només hi ha ponts de roca podridíssims i tacs de fusta de "quita y pon". El llarg és molt exigent i intens. Vai tenir alguns moments de crisis... i vaig tirar de motivació.
El llarg és espectacular!! Però difícil. El 3er no és menys... i com m'he tornat un monyes té una sortida d'A1 que suposo que s'hauria de fer emb pitons... però com que no en duem. Doncs he d'inventar amb un camalot en un llavi i una sortideta en lliure més o menys fàcil. Vaig estar estoneta per sortir-hi. I mira que "antanyu" m'havia penjat d'autèntiques merdes... ja no tinc edat.
Lo millor el "4rt" de sortida de la via... iuhuuuu!! Per flipar. La veritat és que ens ho em lluitat molt. La via es preciosa però molt exigent. Molt recomenable per fer una via d'aventura prop de casa.
Publicat per Carlos Alvarez a 23:33 3 comentaris:
Back to the walls: "Festa del Paca" al Montroig i ...