La societat gira la cara als abusos sexuals en infants perquè es tracta d'un tema tabú" | El Mundo de los ASI
La societat gira la cara…
M’ha funcionat moltíssim. I també a les altres persones que han participat. Vaig fer una convocatòria a diferents mitjans, per xarxes socials i també a un fòrum de supervivents d’abusos sexuals i vaig anar rebent mails i alguns whatsapps de manera anònima d’una vintena de persones. A partir d’aquí vaig fer la selecció de les frases que considerava més representatives.
Quan vaig començar fa dos anys aquest projecte només li havia explicat els meus abusos a familiars més propers, a la meva mare, als meus germans i a amics molt íntims. Al principi de tot, fa gràcia pensar que jo no volia dir que allò m’havia passat a mi, m’ho plantejava com un: «Treballo aquest tema perquè m’interessa, per fer consciència…». Però va arribar un punt que vaig pensar que si estava demanant als supervivents que fessin l’esforç i que m’expliquessin les seves històries, jo no podia amagar-ho. Aquest va ser el primer gran pas. Fer-ho públic. Primer vaig parlar amb la meva família més propera dient-los que volia fer aquest projecte i explicar públicament el que m’havia passat. Recordo que la primera exposició del projecte, que només tenia tres quadres, estava dels nervis, ho vaig passar fatal. Però cada presentació m’ha ajudat a agafar més forces i a parlar-ne obertament, a no amagar-me.
És un xoc bastant fort. Una de les coses que volia aconseguir amb el projecte era transmetre un tema que és molt dur però des d’una vessant, si és pot dir de quelcom tant greu, amable. Estem molt acostumats quan tractem la violència de gènere a veure les dones amb blaus, plorant… i volia canviar aquest concepte per apropar a la gent des d’un punt amable i després explicar aquesta realitat tant dura. També volia treure una mica el fet de la victimització: deixar de ser víctimes, aconseguir fer-nos forts i ser supervivents.
Al teu web també parles de la cicatriu que queda per sempre… Precisament aquests dies en que està en veu de tothom el cas de La Manada i la culpabilització de la víctima, són paraules que ressonen molt. Quin és aquest canvi que cal fer a la societat?
És un canvi bastant profund a nivell d’educació. Tenim moltes actuacions integrades a dins, que són petites, coses com molt tontes, però que si van sumant-se fan una pilota molt gran. Jo, per exemple, una de les coses que no entenc és com se li dona la responsabilitat a un nen de qualsevol tipus d’agressió. Un nen és nen, estipulat per llei, fins que arriba ala majoria d’edat, que són els 18 anys. Llavors, escoltar coses d’una nena de 14 o 15 anys sobre com anava vestida… Siusplau! És una nena! L’adult és qui hauria de tenir una barrera i dir: «Això és infranquejable! D’aquí no es pot passar». A mi no m’entra al cap com la gent no se n’adona de que aquesta responsabilitat és absolutament de l’adult. Li estem donant una responsabilitat als nens bestial, que no els pertoca. Penso que canviar aquesta mentalitat és difícil. Suposa un canvi educacional, en l’educació en la igualtat des que tenen 1 o 2 anys, des de que són super petits.
Font: L’informatiu http://www.staperpetua.org/linformatiu/index.php/106-actualitat/entrevistes/7853-la-societat-gira-la-cara-als-abusos-sexuals-en-infants-perque-es-tracta-d-un-tema-tabu
Por El Mundo de los ASI 1 diciembre, 2017
Etiquetas: Abuso sexual infantilActivistaBarcelonaEl Mundo de los ASIEntorno familiarResilienciaRomper el silencioSupervivienteTestimonio