Arshile Gorky - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure
Arshile Gorky i Արշիլ Գորկի
15 d'octubre de 1904
Jorkom, Vilayet Van, (Imperi Otomà)
21 de juliol de 1948
Sherman, Connecticut (USA)
Armènia[cal citació]
Arshile Gorky (Jorkom, Vilayet Van, Imperi Otomà, 15 d'octubre de 1904 - Sherman, Connecticut, USA, 21 de juliol de 1948) fou un pintor abstracte; primer pintà paisatges i retrats amb estil cubista i surrealista; fusió de formes curvilinies i biomòriques; emprava colors molt vius.
2 Lent però segur
3 Estat anímic
4 La frase
5 Realitat o ficció?
Gorky va néixer a l'Imperi Otomà, en un poble prop de Van, Anatòlia Oriental. El seu pare emigrà als Estats Units el 1908 per eludir el servei militar. El 1915, Gorky fugí amb la seva mare i germana per escapolir-se de la neteja ètnica contra els armenis. El 1919 la seva mare morí de fam a Russia i ell emigrà als Estats Units un any després, quan només tenia setze anys. La tragèdia i els sofriments que va patir són temes que apareixen en la seva obra. per exemple, el quadre L’artista i la seva mare (1926-1942) mostra al jove Gorky dret al costat de la seva mare assentada en el qual podria ser un passat real o idil·licament imaginari.
Primer va viure a Nova Anglaterra i estudià en la New School of Design, a Boston. El 1952 es traslladà a Nova York, i continuà els seus estudis en la Grand Central School of Art. Al traslladar-se a la ciutat dels gratacels entrà en contacte amb el treball d'artistes europeus moderns, com Paul Cézanne, Pau Picasso, Georges Braque i Joan Miró. Les seves primeres obres oscil·len entre l'estil cubista i el surrealista, el que donà lloc a crítiques per absència d'originalitat. Malgrat que conegut pel seu gust per la solitud, començà a relacionar-se amb l'avantguarda novaiorquesa; en particular amb pintors com Stuart Davis, John Graham i De Kooning, amb el qual compartí estudi a finals de la dècada de 1930.
Lent però segur[modifica | modifica el codi]
Gorky lluità sovint per guanyar el diner suficient per viure i amb freqüència comptà amb l'ajuda d'amics i patrocinadors. Quan transcorria la dècada de 1930 començà lentament a exposar la seva obra, i el 1934 realitzà la seva primera exposició individual en les Mellon Galleries de Filadèlfia. També es va mantindre mercès al seu treball com a muralista per la WPA Federal Art Project entre 1935 i 1939.
Durant la dècada de 1942, Gorky rebé el reconeixement creixent de galeries importants de Nova York, com el Whitney Museum of American Art i el Museu d'Art Modern. En aquesta dècada realitzà les seves obres més famoses, entre elles: Jardi a Sochi (1941), Cascada (1943), Un any a Milkweed (1944) i El fetgeés la cresta del gall 1944).
Potser estimulat pels períodes que va passar al camp –-a Virgínia i Connecticut--, les seves obres semblen quasi pintures pastorals abstractes, amb una gamma de colors semblant a un camp de flors fosses i surant en formes biomòrfiques que es combinen líricament i es fonen entre si. El 1945 el pintor André Breton el reconegué com a membre destacat del moviment surrealista internacional i rebé una crítica favorable per part de l'influent crític d'art Clement Greenberg.
Estat anímic[modifica | modifica el codi]
El gener de 1946, un incendi destruí el seu estudi de Connecticut i una trentena dels seus quadres. Un mes més tard li diagnosticaren un càncer intestinal i hagué de sotmetre's a cirurgia. La seva posterior es reflecteix amb l'ombrívola gamma de colors vermells i marrons del seu quadre Agonia (1947). El juny de 1948 sofrí un accident automobilístic que li produí una fractura del coll i la paralisi temporal del braç que feia servir per pintar. La seva esposa l'abandonà i s'emportà els seus dos fills. El juliol d'aquest mateix any, Gorky es penjà en un graner.
La vida d'aquest pintor fou típica d'una artista lluitador turmentat per la pobresa i l'agitació política. Impulsat per la força de la seva confiança en si mateix, va tenir un final tràgic. La carrera de Gorky és també una història d'èxit. Immigrant als Estats Units, la seva influència en l'art d'aquest país fou enorme. Els seus llenç abstractes lírics –poblats per formes biomòrfiques surant de colors brillants que recorden obres de Joan Miró i Vassili Kandinski— assoliren la cimera de l'expressionisme abstracte i inspiraren a artistes de l'Escola de Nova York, Willem de Kooning, Lee Krasner, Jackson Pollock, Mark Rothko, Philip Guston i Barnett Newman.
La frase[modifica | modifica el codi]
« <<Comunico les meves percepcions més íntimes a través del art [...]. La meva visió del món.>> »
Realitat o ficció?[modifica | modifica el codi]
Gorky era famós per embellir la veritat. Fou quixotesc quant al seu any de naixement, que modificava sovint. Quan emigrà als Estats Units canvià el seu nom armeni perquè sembles més rus i, fins i tot, afirmà que era cosí de l'escriptor Màxim Gorky. Potser en cap altre lloc es manifestaven més les seves expectatives, i el seu probable estat de desesperació, que és un formulari que es conserva en l'Arxiu Gorky del la Frances Mulhall Achilles Library del Whitney Museum of American Art de Nova York. L'omplí la tardor de 1937, en resposta a una invitació del museu a la seva exposició anual de pintura contemporània estat-unidenca. La invitació era una oportunitat important perquè mostrés la seva obra i assolis el reconeixement que anhelava.
Al respondre a la pregunta sobre el seu lloc de naixement, escriví: <Tbilisi, Geòrgia, Rússia>, potser perquè li semblà que Tbilisi era més acceptable que mencionar haver nascut en un fosc llogaret turc. A la pregunta: <On estudià?>, a més de relacionar la llista de llocs on havia estat n’afegí un altre: <Providence, Long Island>. Per acabar d'omplir l'espai obert de >Dades addicionals>, es féu la seva pròpia promoció així: <Ha presentat obres en totes les exposicions importants d'art contemporani estat-unidenques i europeu en la ciutat de Nova York [...]. Ensenyà durant set anys en la Grand Central Art School.> La seva floritura més commovedora fou la seva resposta a la solicitut de presentar una llista de premis i reconeixements rebuts: <Cap encara>
A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Arshile Gorky
GRIJALBO 501 Grandes Artistas de Stephen Farthing, pags. 403 a 405(ISBN 978-84-253-4383-4)
BNF: cb11943578q
Obtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Arshile_Gorky&oldid=17700540»
La pàgina va ser modificada per darrera vegada el 30 oct 2016 a les 21:55.