Joana Raspall: d’abril 2014
Cybee, la banda de la vida quotidiana: "ENDAVANT" poema Joana Raspall
Cultura | 19/04/2014 - 13:34h
Barcelona, 19 abr. (EFE).- La jove banda catalana Cybee posa música als esdeveniments de la seva vida quotidiana amb el seu disc homònim que, en pocs mesos, ja ha venut milers d'exemplars, convertint-se en un dels grups emergents de més èxit dins del panorama musical català.
Jordi Vilaseca (bateria), Marc Colomer (guitarra), Aleix Martí (veu i baix) i Nil Moliner (veu i guitarra) són els quatre membres del grup de pop rock Sant Feliu de Guíxols (Baix Empordà) que, gràcies a les seves cançons carregades de bon humor i optimisme i els seus vídeos i posades en escena desbordants d'energia publicats a les xarxes socials, han conquistat el públic juvenil català i han situat el seu primer disc, publicat a l'octubre, entre els deu finalistes a Disc Català de l'Any.
"Posem música als successos de la nostra vida quotidiana", han afirmat Colomer i Martí en una entrevista amb Efe en què han explicat com han fet del seu "bon rotllo" i el seu "atreviment" una marca de la casa que, en pocs mesos, els ha convertit en un dels grups emergents més destacats del panorama musical català.
Encara que el seu estil es podria englobar dins del pop rock, els temes que, al seu parer, més han "emocionat" al seu públic són els que tenen un "toc folk", un estil en el qual també se senten com peix a l'aigua, per la qual cosa s'ha inventat una nova etiqueta: els Cybee toquen "rockefolk".
Sota aquesta peculiar classificació, els feliuencs ofereixen el seu últim disc, ple d'històries quotidianes com la mort, la ruptura amorosa, l'amor per la música o la capacitat de superació, temes quotidians de la seva vida personal que els quatre tenien "ganes de transmetre a la gent".
Malgrat la duresa d'algunes d'aquestes històries, l'"essència" del disc consisteix a "tractar tots els temes des d'una perspectiva optimista" ha assenyalat Colomer, qui ha subratllat que aquesta manera d'enfrontar-se a la música coincideix amb l'eufòria, alegria i humor amb les quals també s'encaren al seu dia a dia.
Precisament, aquesta manera vital d'obrir-se pas és la que, en pocs mesos, ha encomanat a tot el seu públic, un fenomen que ni ells mateixos acaben de pair, ja que "des de dins" és "difícil de creure" pel que és millor prendre-s'ho "una mica en conya", ha fet broma Colomer.
"Cada nou projecte és per a nosaltres un pas més cap endavant", ha assenyalat Martí, qui també ha confessat que certificar que vas "recollint èxits" és, al mateix temps, un element emocionant i inquietant doncs, a mesura que vas creixent, existeix una "certa por" a no poder assolir les teves "pròpies expectatives".
Els dos estius passats, Cybee, batejat així en homenatge a dues notes de l'escala musical anglosaxona -el Do i el Si-, van emprendre un peculiar tour acústic que els va fer viatjar per diferents pobles de Catalunya.
"Escollíem una plaça -explica Martí- i ens plantàvem allà per tocar davant de la gent que passava pel carrer", una peculiar iniciativa que els va ajudar tenir "taules" i "rodatge", a més de demostrar-los que la seva música interessava a gent d'edats molt diferents que es paraven a escoltar-los i aplaudir-los.
Durant la pròxima Diada de Sant Jordi, la banda catalana, que ja té en ment alguns temes per incloure en el seu futur segon disc, sortirà al carrer per presentar la versió musicalitzada que han fet del poema "Endavant", de la poeta de Sant Feliu Joana Raspall, uns versos que, en la mateixa línia de la filosofia del grup revelació, insten a seguir endavant malgrat les dificultats, a trepitjar fort i amb determinació i a no rendir-se mai davant els propis anhels de llibertat.
Leer más: http://www.lavanguardia.com/cultura/20140419/54405946418/cybee-la-banda-de-la-vida-quotidiana.html#ixzz304zSwsw2
Publicat per Imma Cauhé a 3:14 Cap comentari:
Etiquetes de comentaris: article, cantates, CD, diari digital, musicat
Ja podeu anar a la pàgina de TV 33 a fer el taller de la Joana i conèixer la seva història de com va conèixer les paraules.
http://www.super3.cat/unamadecontes/conte/Joana-Raspall-i-un-tresor-de-paraules/catala/1850
Publicat per Imma Cauhé a 2:53 Cap comentari:
Etiquetes de comentaris: conte, escola, lectura, taller, treball escolar, TV3
Publicat per Imma Cauhé a 2:36 Cap comentari:
Etiquetes de comentaris: amics, article, blogs, homenatge, Joana Raspall
Publicat per Imma Cauhé a 2:35 Cap comentari:
Fa vint-i-nou anys la Joana ens animava a llegir i comprar llibres en català. Avui encara podem seguir els seus consells per les mateixes o semblants raons.
Fragment de l’article: secció Un cop d’ull,
de la revista Va i ve Nº 57 abril 1985
Dia de Sant Jordi: Pàtria, llibres i roses, tot un símbol amb tres aspectes i un sol contingut: amor.
De fa centúries el nostre poble s’ha sentit interessat pels llibres d’una manera molt marcada, i ara als nostres dies, el Dia del Llibre té per a nosaltres tot un altre abast que el d’una fira comercial. El seu arrelament popular no depèn tant de l’incentiu d’un descompte, com del tradicional atractiu que el llibre sempre ha exercit entre els catalans. /...
.../ En aquests darrers cent seixanta i tants anys, la producció de llibres a casa nostra és proporcionalment una de les més altes d’Europa.
Malauradament, la xifra de lectors no correspon a la proporció, encara. Arrossegant les conseqüències d’haver-nos estat escamotejada la nostra cultura durant tantes i repetides tongades, el llibre català troba dificultats a aguantar-se fàcilment a les mans dels catalans. Molta gent mira els nostres llibres amb amor, i jo diria que el cor se n’hi va, però a l’hora de la pressa, de cercar la facilitat, es decanten pel llibre que una cultura sobreposada els ha fet més assequible.
Demano per aquests lectors porucs, peresosos o conformistes, un xic de braó i de la fe de Sant Jordi. Els encoratjo a emprendre la conquesta de la seva pròpia llengua, amb totes les dificultats i entrebancs que puguin sorgir. La princesa s’ho val; la Rosa s’ho val; Catalunya s’ho val!
Per Joana Raspall
Etiquetes de comentaris: article, Joana Raspall, llibre, Sant Jordi
La Joana hauria estat molt contenta d'assistir al acte en que es va lliurar la medalla de la ciutat al seu amic Agustí Vilar. Ell ha tingut paraules cap a ella.
Gracies als dos, persones com vosaltres fan ciutat.
Etiquetes de comentaris: acte, amics, video
#gràciesJoana (homenatge a Joana Raspall) elbaix.cat
Nou video publicat Data de publicació: 09/12/2013
Publicat per Imma Cauhé a 13:06 Cap comentari:
Avui m'han enviat l'enllaç d'aquesta pàgina de twiteros que van homenetjar a la Joana amb minirelats.
"T'espero i sé que vindràs" quan cerqui mots per entendre'm.
Definir-me o regalar-me. Sé que et trobaré assegudeta en el punt d'una
Cireretes als ulls, et somric embadalida, nit de sal, t'adormiràs i voldràs
els núvols, xaiets de color rosa, així que despertis de nou.
Respiro el teu aire i sento que sóc carn, part de la carn que ens uneix,
de la veu que ens agombola, de les passes que ens duen a demà.
Era un gran general, va conquerir imperis, sols en la vellesa, tot mirant
els seus rosers, es veié com el millor home, amant de l'amor.
He desat les paraules en cristalls de fina textura, les he guardades per
a tu, per quan no estigui al teu costat, les puguis viure tu.
Respiro les paraules que ens fan ser el que som, llegeixo els rosers i els
flairo, cal estimar tot allò que és bell, i fer-ho tangible.
El rellotge parla de silencis, un paper esquinçat plora en terra i una pols
de comiat trenca l'alba, il·luminant els llençols buits.
El jardiner poeta plantava Maria Lluïsa, per tal que la seva fragància
amarés els seus versos i aquests esdevinguessin perennes.
L’ase i el tractor, de llaurar, de pluja i de fred n’estaven farts. Es van
fer músics. Ara, per pobles i festes els escoltareu cantar.
Era de nit, en dansar semblava que els ceps se’ns empeltaven a les
cames i ens creixien gotims dels cabells. Sang i saliva adolescent.
L’estany està silent, oblidat. Antany, estols d’ocells hi anaven a abeurar.
Ara ja no hi juguen els nens, i els ocells passen de llarg. Núvols
negres descarreguen pels camins enllotats, els carruatges obliden
passar-hi, els homes viuen el dol de la mort. El plor d’un nadó,
un crit a la fondària del bosc. Les fadrines tremolen davant la llar de foc.
És el dol de la mort. Les garses grallen cridaneres, a les vores del camí
del riu, l'aigua bruta baixa lenta, els peixos fa temps van fugir. Peus bruts
de fang, a les mans, unes gotes de sang. A les galtes, restes de sal, doncs
ja no hi ha res pel que calgui plorar.
Quina insistència el temps! De nou el conte de la besada, la frontera
blanca de la mossegada. De la poma adormida a la poma enverinada.
De la blancor de la neu, al gust de la fruita madura, que si el príncep
no s'atura, nans meus tampoc no hi aneu. Vull seguir adormida si
sols em pot despertar un bes. Vull la mirada, si he estat jo la que ha
fet l'esforç d'obrir els ulls. Gaudeixo l'esforç de besar-te on el desig
no t'he espera, i desennuegar-te tota de plaer, per veure't aquella mirada
Publicat per Imma Cauhé a 13:04 Cap comentari:
Etiquetes de comentaris: amics, blog, homenatge, Joana Raspall, microrelas