El tercer grau no és l’amnistia | Editorial | El Punt Avui
El tercer grau no és l’amnistia El tercer grau no és l’amnistia El tercer grau no és l’amnistia El tercer grau no és l’amnistia + El tercer grau no és l’amnistia E-mail
El tercer grau no és l’amnistia El tercer grau no és l’amnistia El tercer grau no és l’amnistia El tercer grau no és l’amnistia El tercer grau no és l’amnistia E-mail
La proposta de les juntes de tractament de Lledoners, Wad-Ras i Puig de les Basses d’aplicar el tercer grau als presos polítics catalans és, a falta de l’aval del jutge de vigilància penitenciària, una bona notícia, o ho seria si no fos perquè la seva situació és injusta i aberrant des del punt de vista del dret, les llibertats i la democràcia. Mai haurien d’haver entrat a la presó i només hi són perquè Espanya necessitava venjança pel referèndum de l’1-O a Catalunya i escarment per frenar el creixement social del sobiranisme, i no ha tingut cap escrúpol per rebentar l’estat de dret, vulnerar drets i perpetrar un judici polític que marcarà per sempre l’Estat espanyol.
El sistema penitenciari no jutja, condemna, ni perdona, només pot complir la llei i aplicar la normativa penitenciària amb criteris tècnics, i això és el que van fer les juntes de tractament fa sis mesos quan van proposar el segon grau i és el que han fet ara, per unanimitat, en proposar el règim de semillibertat, que permet als presos sortir de la presó durant el dia i els caps de setmana. No es pot dir el mateix de la fiscalia, i està per veure què hi diria el Suprem, si li arribés algun recurs.
El tercer grau, si es confirma, serà doncs una lleugera millora en el dia a dia dels presos polítics, però no deixaran de ser presos polítics, les seves condemnes continuaran vigents, com els seus antecedents i la seva inhabilitació. Ningú esborrarà els dos anys i mig de reclusió, la llibertat robada, ni el peatge personal i familiar que això suposa. Ningú pot evitar la seva condició de víctimes de la venjança, l’abús i la injustícia per part d’un Estat que es pretén democràtic i de dret. Un error colossal, històric, que a hores d’ara només es possible corregir mínimament amb una amnistia.