L’adolescent que tria el seu camí trencant amb l’ordre social i familiar establert es percep també en la cinta xilena Volantín Cortao de Diego Alonso Ayala Riquelme i Aníbal Jofré Del campo a través de l’apropament que experimenta una jove assistent social envers un dels perillosos adolescents que tenen acollits. Una pel·lícula que explora amb convicció el sentiment de buidor d’una jove en un entorn familiar estable temptada pel costat fosc d’una complexa realitat social.
Aquests retrats d’adolescents en transició en moments d’agitació troben en El lugar del hijo de l’uruguaià Manuel Nieto Zas un nou exponent. Enmig de vagues estudiantils i vagues de treballadors, el protagonista, que pateix una deficiència física en la parla i en els moviments, ha de fer front a la mort d’un pare carregat de deutes. La inestabilitat orgànica del protagonista sembla projectar-se també en els fets viscuts sota una òptica d’humor de caire absurd, esperpèntic i incòmode que li imprimeix el director, en sintonia amb la ironia escèptica marca de la casa dels compatriotes Juan Pablo Rebella i Pablo Stoll que van saber imprimir amb tot el seu magisteri a Whisky.
El certamen tolosià dedica una extensa retrospectiva a les dones llatinoamericanes directores que amb el temps s’han guanyat un lloc inqüestionable en el panorama de conjunt del cinema de parla hispà a Amèrica. Una irrupció de la mirada femenina que s’ha produït, sobretot, en el context de l’anomenat nou cinema argentí amb l’aparició a inicis del 2000 de directores com Lucrecia Martel – de qui es pot reveure La nina santa (2004) o La mujer sin cabeza (2008) -, Albertina Carri o Celina Murga.
La retrospectiva contempla algunes cineastes pioneres com la veneçolana Margot Benacerraf i el seu film reconegut internacionalment Araya (1959) així com les importants temptatives de dones directores dels anys 80 i 90 com la mexicana María Novaro, Valeria Sarmiento o Maria Luisa Bemberg. La retrospectiva ofereix d’aquesta època també Un muro de silencio (1993), l’única pel·lícula de Lita Stantic, futura productora responsable de la major part d’èxits de la recent cinematografia argentina.