Есен, празници и сладкиш за двама Есента е богат откъм празници сезон, гарантиращи всеобщо веселие –
национални, църковни, самобитни, много цветни, магически, свързани с поверия и култове, повечето представляващи жертвоприношения за благодарност или предизвикващи плодородие и благополучие. За мен те започват още с Кръстовден,
последван от Вяра, Надежда и Любов, Петковден, Димитровден, Деня на народните будители,
Арахангелов ден, и от там вече влизаме в зимните - Въведение богородично или
познат още и с названието Ден на християнското семейство, света Екатерина,
Андреевден, Никулден, света Ана, Игнажден и стигнем до най-светлите дни, в края
на годината – Бъдни вечер, Коледа- Христовден, Стефановден. И въпреки студеното
време, няма опасност да се скучае - все някой някъде ще запали камина, ще
нареди трапеза и ще събере компания по хубав повод, с пълни кани вино, с много
песни и наздравици, зачервени лица и приятелски шеги. През есента са събрани и повечето
тържества в нашето семейство, като започнем с рожденият ден на половинката,
следван от моят, от неговият имен ден и после на младежа. Много от именните дни на най-близките ни
приятели и роднини са пак, горе долу в тази част на годината, което пък я прави
богата на купони, с богати трапези, гарантиращи сериозно преяждане. Затова,
знаейки какво ни очаква, винаги събирам в една вечер моят рожден ден с именния
на съпруга, които са само през два дни.
Тази година вместо торта имаше сладкиш, даже
два - за всеки от главните виновници по един. Много лек и сочен, с богат аромат.
За основа ползвах рецептата за кейка от предната публикация, но изпечен като
блат. После начупих на едри залци и залях с два вида крем, като в единият
добавих пюре от ябълки, а в другият бял шоколад. Гаранция за вкуса бяха овациите и празните
чинийки. Гостите останаха изненадани, защото очакваха както обикновено торта,
но пък бяха доволни. Естествено, най-доволната бях аз. Знаете, всяка домакиня
се радва храната, която е приготвила да се изяде до троха. :-)
ябълково-сметанов крем и бял шоколад
100 гр. фино смлени бадеми (може орехи
1 ½ - 2 ч.ч. фино царевично брашно + 1
2 пълни с.л. гранулирано кафе от Цикория
100 гр. разтопен тъмен шоколад 70% 30 мл. тъмен ром
около 200 мл. плодов сироп за ябълковият крем
2 пликчета желатин за шоколадовият крем
Разбийте яйцата със захарта, докато
сместа се разпени добре и удвои обема си.
Отделете няколко по-едри ядки. Останалите смелете фино и ги добавете, плюс кафето и пресятото с
бакпулвера брашно. Разбийте до хомогенизиране и прибавете разтопеното масло,
разбито на крем с квасената сметана. Пак разбийте добре и накрая добавете рома, разтопеният шоколад и едрите ядки.
Насипете тестото в намаслена и напудрена
с царевично брашно тавичка.
Печете за около 30-35 минути, до готовност. Не го препичайте! Направете тест със суха клечка, която трябва да излиза чиста, но леко лепкава, което ще ви гарантира, че не сте го пресушили. Извадете от фурната и оставете да се
поохлади във формата, след което извадете от нея и поставете на телена скара,
до пълното му изстиване
Разбийте квасената сметана с пудрата
захар, докато се стопи, след което добавете ябълковото пюре и ванилията. Разбийте
до еднородна смес, в която последен добавете разтвореният по описанието на
пликчето желатин.
Начупете блата на едри залци и го
подредете равномерно в тортена форма с падащи стени (кръгла или правоъгълна). Ако някъде има дупки, запълнете ги с малки парченца, но не бива да ви притеснява, че повърхността не е абсолютно равна - това накрая се превръща в ефект. Сиропирайте
с плодов сироп. Аз ползвах кайсиев ликьор, разреден със захарен сироп (1:1) Отгоре му изсипете ябълковият крем и
сложете във фризера да се стегне. Междувременно пригответе крема с бял шоколад.
Разбийте сметаната на пухкав крем, като
постепенно подсладите със захарта.
Разтопете шоколада с прясното мляко и го
добавете към сметаната. Разтворете желатина и също добавете в
крема. Отделете една част от него и я
прехвърлете в пош, с къдрав накрайник.
Останалият крем насипете върху вече
стегналият се ябълков, и върнете за 5 минути във фризера. Толкова ще е
достатъчно за да се стегне достатъчно. Извадете и украсете със заделеният крем,
след което приберете в хладилника за поне 4 часа. Преди сервиране извадете от хладилника и
освободете от формата. Напудрете с какао и нарежете на пасти с желан от вас
Тук е сниман вечерта, точно преди да го
поднеса и затова снимката не дава точна представа, но ми е единствена на цял
сладкиш. Затова пък, за сутринта останаха две парченца, с които закусихме и
слава Богу имаше слънчице, за да успея все пак да направя няколко снимки. На гостите поднесох с кафе и орехов ликьор. Тръпчивият им вкус още повече
подчертава плодовият на десерта. В същото време идеално се напасват ароматите на
ябълка, шоколад, какао и ядки, а квасената сметана създава усещане за лекота и
Напоследък често експериментирам с направата на десерти и някак, все се получават сполучливи :-) Този веднага
отбелязвам със звездичка, което естествено го класифицира като предпочитан, защото е не само много вкусен, ами и бърз за приготвяне - няма рязане на блатове, мазане със заглаждане на повърхности и кой знае колко усърдие за декорация. Лесно, простичко и вкусно!
Реакции: 25 октомври 2012 г.
Идеята за този кейк се роди съвсем спонтанно. Имах няколко леко
завехнали и неугледни круши, които се застояха два-три дни на масата и никой не
поглеждаше. За да не се похабят, за което винаги ме обвинява половинката (все
купувам плодове и зеленчуци в по-големи от необходимите ни количества),
трябваше да ги вкарам в употреба. Не съм правила кейк отдавна, май от лятото,
когато пекох тези бананови кексчета с кокос. През деня попаднах на рецепта за кейк с круши на Еми от The secret - with love и малко ме изкуши да го направя, защото
предусещах колко ароматен и вкусен ще стане. Обаче, познавайки вкусовете у
дома, реших да бъде шоколадов. Това ми гарантираше абсолютна наслада. Започнах
без рецепта, както в повечето случаи на внезапно вдъхновение. Малко преди това
обаче, бях замесила тесто за хляб и съм
забравила, че брашното ми свърши. Ами сега? Бях разбила вече яйцата със
захарта, смляла бях и ядки.... Хм, имах останали само два пакета - пълнозърнеста спелта, която си има вече
предназначение и царевично брашно. Решението дойде от само себе си - избрах
царевичното. Много е финно, скърца като нишесте и ще се получи хубаво печиво.
Другите продукти слагах по усет. Ами, стана невероятно сочен уханен и пухкав
кейк, много шоколадов и с приятно усещащи се парченца плод. И понеже няма нищо идеално, и тук има какво
още да се желае, но поне знам този път какво е :-) - малко ми идват плодовете. Докато белех крушите, които стояха изоставени два
дни в пълно безразличие, ми дойде апетит и си хапнах 2, а една оставих не знам
и аз защо. Можех спокойно да сложа 4, но две ми се видяха достатъчни.
Следващият път обезателно ще завиша количеството им!
2 круши, но препоръчвам да са поне 3, или
Добавете ядките, кафето и пресятото с
бакпулвера брашно. Разбийте добре и прибавете разтопеното масло,
разбито на крем с квасената сметана. Пак разбийте и накрая добавете рома
и разтопения шоколад. Хомогенизирайте сместа и насипете 2/3 от нея в намаслена и
поръсена с царевично брашно форма за кейк. Крушите почистете, обелете и нарежете на
средни по големина парчета. Панирайте ги обилно в царевично брашно и ги
подредете по повърхността на тестото. Залейте отгоре с останалото тесто.
Извадете от фурната и оставете да се
до пълното му изстиване. Кейка ще изглежда леко мокър, но това е от шоколада в него. Когато се охлади ще се стегне и ще остане само сочен. За да не се объркате при печенето, проверете с дървено шишче готовността му - трябва да излиза сухо, без тестени остатъци по него, макар и леко лепкаво.
Тогава разтопете на водна баня шоколада
и разбъркайте с маслото. Получава се полутечен крем, с който намажете кейка
отгоре и отстрани. Оставете на хладно да се втвърди и напудрете обилно с какао.
Препоръчвам да сложите 4 круши, които само да разполовите, за да има във всеки резен кейк по голямо парче плод. Публикувано от
Реакции: Кавърма с пилешки воденички
Пак воденички, но това е защото много ги обичаме у нас, особено моя милост и гледам винаги да имам във фризера от тях. Готвя ги по няколко
начина и по установени от години рецепти. Понякога на шишчета с бекон, друг път с паста Карбонара, с ориз на фурна, готвя ги и на супа, с картофи
на яхния и на винен кебап. Една от рецептите вече съм показвала ТУК , която се различава съвсем малко
от днешната. Разликата е само в пиперките и виното, но вкусово се усеща като
различно ястие. Бързо се приготвя и никога не остава и хапка неизядена! :-)
Лука нарежете на едри луни, чушките на
колелца, а гъбките разполовете.
Сложете всичко в малка тавичка ,
подправете със сол и черен пипер на вкус. Полейте с виното и добавете маслото.
Разбъркайте, поставете едно клонче мащерка отгоре, похлупете и сложете да се
пече във фурната, на 180° докато всичката течност се изпари и се запече леко.
Малко преди края, разбъркайте и допечете без капак, за 3 минутки.
По желание може в този момент да
поръсите с настърган кашкавал.
Ястието може да приготвите и в
индивидуални порции, в гювечета. Поднесете с гарнитура от сварен ориз,
картофено пюре или пържени ньоки. Непосредствено
преди сервиране поръсете порциите с прясна мащерка. Много лесно и същевременно адски вкусно
ястие! И не на последно място
здравословно, тъй като всичко се слага сурово и се готви под капак, във
собствените си сосове.
Дали ще изберете да го приготвите в един
или в индивидуални съдове, дали ще поръсите с кашкавал или ще оставите да се
запече до хрупкава коричка, решението е ваше и няма да сбъркате в нито единия
случай. И не забравяйте да отворите бутилка хубаво вино! :-)
кавърма,
Реакции: 23 октомври 2012 г.
Когато боба срещна рибата Историята за една салата
Обичате ли боб? А червен? С рибата на „ти” ли сте? А какво ще кажете за
Ако отговорите на всички въпроси с ”ДА”,
то тогава може би ще ви е интересно да научите и историята за тази салата! И така:
Един ден, преди доста време, в младите ми
години, виждам в магазина червен боб. До този момент не бях опитвала, макар по
думите на мама, той да не е кой знае колко дефицитна стока. Но защо не беше ни готвила
от него не знам. Може би ѝ се е отщял въобще боба, защото е израсла с него – „... един ден бял, на другият червен, на третият шарен, после бакла, зелен
фасул и пак по ред.” Това ми е разказвала. Но ние обичахме белият и него
редовно ни готвеше, кога бистър, кога на яхния, на фурна или чорба – все беше
вкусен. И никога не ми е омръзвал, и няма да се случи.
Та, купувам аз червен боб и се прибирам.
Не знам обаче как се готви, по-различно ли от белият, бързо ли увира, има ли
специфична рецепта за него, нищо! И мама я няма да ми каже. Погледнах в няколко
готварски книги, но за червеният нищо не се споменаваше. Интернет, форуми,
блогове тогава не познавах. И не ми остана друго, освен да импровизирам. Реших
да го готвя по традиционният, за боб яхния начин. Накиснах го вечерта и на
другият ден го сложих в тенджерата, да ври. Вря 2 часа и пак дрънкаше! Ужас!
Сетих се, че свекърва ми слага по 1 ч. л. сода за хляб във всичко, което увира
бавно, дори и на домашно поотрасло пиле, кокошка с две думи. Не ми харесва после
вкусът, но този път и аз бухнах сода в
боба. След половин час беше готов. Нататък както си знам, запръжка, много
магданоз и малко пресен джоджен. Опитах и ми хареса. Брей, защо мама не щеше да
чуе за боб?! Прибира се вечерта любимият и гладен, гладен надига капака на
тенджерата. Каква мислите беше реакцията му? „ - А, ама червен боб на яхния ли? Та
това е боб за салата, не знаеш ли?
- Ами, не знам. Мама казваше, че на манджа са го яли, значи се готви в
тенджера за основно! А бобена салата знаеш, правя с едър бял боб!”
Изяде се, но следващият път го сварих
натюр и направих на салата, както милото ме научи – с много лук, печена,
червена чушка, кисела краставичка, царевица и не помня какво още. Не помня ,
защото всеки път когато правим бобена салата слагаме каквото има в хладилника,
че и мръФки понякога :-) И винаги е мнооого вкусна и засищаща!
Преди една-две години, в един летен ден
се сещам аз за бобена салатка. Имах консерва червен боб, и всякакви зеленчуци.
Набързо я забърках, с консервата става като аламинут. Опитвам как е на сол и
нещо ми липсва. Не е солта. Пак опитвам и пак нещо не е както ми се иска. Хм.
Да я подправя с нещо още? Щипка черен пипер! – той оправя вкуса на много ястия.
Готово! Ама не, пак нещо ми бяга.... Оглеждам подправките, отварям хладилника,
шкафа... и очите ми се приковаха на консерва с риба тон. Фокусирам я 5-10
секунди и решавам, че ще пробвам. Комбинацията ѝ с прясно зеле е отлична, защо
да не опитам и с боб?! И се получи.
Точно вкусът, който ми липсваше се намери. Невероятно сполучлива идея! Боб,
зеленчуци и крехка, розова и нежна рибка. Разкошотия!
Ей това е първата среща на боба с рибата
в моята кухня. От тогава редовно им устройвам рандеву. С каквато рибка имам. И след като им се
полюбувам няколко минутки отстрани, колкото да се видят, помиришат и гушнат, да
слеят устни в целувка, ги нападам! Фронтално
:-) Колкото и сладка картинка да са,
на мен ми е три пъти по-сладко да ги атакувам! Не им оставям време за повече ласки, да не
втасат. Така де, вече се опознаха, редно е и аз да се включа в срещата, нали? Предлагам ви съвсем чистосърдечно да се
присъедините към нашето парти и да се запознаете с главното действащо лице днес
– Салатката с червен боб и
1 червена чушка (сурова, а зимата може и
маринована)
1 консерва риба тон (180-200 гр.) – в
моя случай беше „в олио”
3-4 краставички корнишони (според
едрината)
няколко листенца пресен джоджен и мащерка
(може и едното)
Първо отцеждаме боба от сока му (не го
мием) и го поставяме в подходяща по големина купа.
Почистваме лука (може и червен) и го
нарязваме на тънки лунички.
Чушката и кашкавала на кубчета, а
краставичките на тънки шайби. Наситняваме джоджена и го добавяме,
заедно с мащерката. Подправяме леко със лимоновият сок, сол и черен пипер и
разбъркваме. Последна слагаме рибката - натрошаваме я леко, с едно завъртане на
виличката, както си е в консервната кутия и я добавяме към салатката. Капваме и малко зехтинче накрая, но малко, че рибката е била в олио. Ако ползвате риба тон в собствен сос, може да полеете салатата с повечко зехтин (3-4 с. л.)
Това е! Лесна и бърза салатка,
витаминозна и много полезна, със страхотен вкус и аромат. И най-вече засищаща.
Можете спокойно да минете с една салата за обяд, без да претоварвате стомаха си
и все пак да се чуствате сити и доволни. Можете да импровизирате с добавките по
ваш вкус, разбира се. Аз показвам просто днешният й вариант.. Опитайте я!
Реакции: 20 октомври 2012 г.
Отдавна се каня да ви покажа един много
вкусен десерт, станал особено любим на мъжката ми половинка. Откакто го опита
за първи път се влюби в него, и по-точно в сиренето Камамбер. Десертът е и
причината той да познава този вид сирене, сред всички останали в магазина. А
допреди това си знаеше само бялото саламурено, кашкавал, извара, крема... .,
т.е. тези с които е израсъл. Сега често
се случва да го пратя да пазарува със списък продукти и в последствие да се
окаже, че освен тях е решил да ме снабди и с Камамбер, „за ония пасти” :-) Ония пасти не се харесаха на младежа у нас (заради вида на сиренето), но почерпих с тях две
приятелки, на които също се усладиха. И така, чийз пастичките с Камабер вече
прескочиха прага ни и се приеха радушно и в техните семейства. Опитах да ги
приготвя и с Бри, и се получи. Вкусът е обаче по-мек и не толкова пикантен,
което пък си е един плюс, особено за хора на които по-ароматните и пикантни
сирена не са по вкуса, защото сиренето Бри има сладникав и някак орехов вкус
(поне това е моето усещане) Вчера десерта приготвих само за мен и
любимият. Поднесох го с добре охладен, домашен, малинов сироп. След почти цял
ден път и една отпускаща баня, се оказа
идеален финал. Няма да ви мъча повече, ами веднага ви казвам как да си го приготвите
в случай, че ви е заинтересувал.
за 2 порции · 1/3 ч.ч. орехи (лешници), нарязани ситно
· 4 с. л. ягодов/малинов
конфитюр (или друг по ваш избор)
· 2 диска ( по 125 гр.) сирене
Камамбер, охладено
В купа, комбинирайте
ядките, бисквитените трохи и захарта. С остър нож отстранете кожата от горната част на сиренето. Разполовете дисковете хоризонтално, на два равни слоя. В чинийките, в които
ще поднасяте десерта сипете по 1 с.л. от бисквитената смес, поставете отгоре им долните половинки сирене, с кожата надолу. Посипете отгоре 1/3 от
останалата бисквитена смес, като купол. Малко ще се посипе отвън, но не е никакъв проблем. Направете
кладенче в средата, като кратер на вулкан и поставете конфитюра в средата. Похлупете с останалите (горни)
половинки от сиренето и леко притиснете с длан. Поръсете с останалите ядки и
пак леко притиснете сместа в сиренето. Поставете чинийките в
микровълновата фурна и пуснете на средна мощност за около 1 минута.
Понеже се убедих, че всички фурни, и микровълновите дори имат
различна сила на печене, за по-сигурно следете какво става вътре – не трябва да
допуснете разтичане на сиренето и
обезформяне на десерта. Е, на някой му
харесва разтечен и затова понякога го оставям за няколко секунди в повече. Но
пък и когато сиренето се е заседяло по-дълго в хладилника и е узряло, по-удачно
е да се остави да потече, да се смеси добре с останалите съставки.
Сервирайте веднага като
поръсите в чинийките, около десерта с още малко от бисквитено ореховата смес,
или с допълнително конфитюр. Може и от двете :-) И не забравяйте лъжичките! Не вилички, а точно лъжички. :-)
Обикновено поднасям голяма чаша капучино за този десерт, но както ви казах вече, този път сервирах с малинов сироп. Конфитюрът също
беше малинов, а понеже нямах в наличност джинджифилови бисквитки, ползвах маслени с 1 щипка джинджифил на прах в сместа.
Имам и две по-стари снимки на десерта,
приготвен с ягодов конфитюр и „по-младо” сирене, което съм приготвяла за
точното време в микровълновата – запазена цялост на горния слой и леко потекла
Реакции: 12 октомври 2012 г.
Вече е есен, макар слънцето да ни грее
през деня сякаш е май. Но, по всичко друго личи, че скоро и това ще остане в
сладките ни, летни спомени. Запасихме зимата с каквото успяхме - насушихме
билки, плодове и пипер, сложихме в бурканите и сладко и солено, събрахме
гроздето и направихме вино, ябълките и крушите са обрани, орехите отдавна
обрулени и вече изсъхнали, закърпихме дупките на старите чувалчета, пробити от
изгладнелите ни мишки на село и прибрахме всички ядки. Имаме си и лешници и
бадеми. С лешници и овесени ядки днес направих
едни сладки за да облажа момчетата, че откакто минах на диета сладко не са
видели, освен мед в чая и млякото. Опитвам и тях да „прочистя”, но без особен
успех. А милият ми съпруг, вече взе до толкова да усеща липсата на благо, че от
няколко дни, всяка вечер преди да заспи ходи да тършува в кухнята. И като не
намира нищо подходящо (подходящо е нещо, направено от мен) си прави едни
измислени смеси от кисело мляко, мед или сладко, какао... абе, каквото му попадне най-отпред. А снощи вече, направо ме помоли да му сваря
„едно” кремче :-)
Едно кремче как се вари? Ами вари се! С
половин пликче пудинг на Йоткер, малко масло и гарнирано с много малиново
сладко, за да е по-вкусно и веднага да изстине, че не може да се чака. Очите се
затварят, ама устата не дава, иска си нейното. :-)
Сладките са много лесни и бързи, мекички
и с приятен аромат.
Рецептата - измислих ги в движение, но не
е кой знае колко по-различна от познатите ви за овесени сладки, освен че
трябваше да са меки, т.е. НЕ бисквити. Отворих шкафа и вадих всичко, което ми
се стори подходящо. Дори намерих едни обикновени бисквитки, останали само 5 бр.
в пликчето (явно много са му дошли в попарата с млякото) и оползотворих и тях,
да не се подмятат. Имах една кутийка с някаква подправка, която преди една година ми донесе дъщерята, с
надеждата да ме научи да я ползвам и да правя арабски сладки (дето са много
сладки), но аз „вяра и бит български не предавам” и кутийката така си и остана
неразпечатана. До днес. Сетих се, че „онез” правят някаква смес от подправки,
за която съм чела, че съдържа все неща, които ползвам накуп в коледните
сладкиши. Погледнах кутийката, а тя изографисана цялата с чертички, с
йероглифи, де. Обърнах и... ааа, германците са сложили упътване за хора като
нас, дето ченгели не четем. Та по тяхно уверение се оказва, че мога да опитам
да сложа малко от прахчето в сладките. Ама, нали съм си една такава, неверница (като Тома),
опитах с пръст първо как е на вкус. Докато извадя още това-онова, вкусът се бе
уталожил по небцето ми и решението бе взето: може да се сложи, ама малко. И така, ето какво в крайна сметка сложих
в слдките:
1 ч.л. портокалова прах (изсушени и
смлени корички от портокал)
1 кубче обикновена халва (4x4 см.), в случая на
„Арина”, но може и „Златея”
* Захарта може да варира, според вкуса ви. Аз предпочетох сладките да
не са твърде захарни, но ако държите да ви благнеят повече, добавете още 1 с.л.
* * За да не цапате блендера, лешниците може лесно да натрошите като ги покриете с кърпа и минете
няколко пъти върху тях с мердене или със стъклена бутилка.
*** Китайската подправка е
смес от анасон, копър, джинджифил, канела, индийско орехче, бял и сечуански
пипер и някакви други неща в нея, дето не мога да ги преведа. Може да си ги комбинирате
сами, по ваш вкус.
**** Бурканчето с ябълково пюре, което
съм показала на снимката е 260 мл., но ми се наложи да добавя още малко,
затова пиша 300 мл. Но пък в зависимост от това колко е гъсто, може и по-малко
да поеме. Моето е домашно и е с гъстотата на мек мармалад. Тестото също трябва
да е гъсто, но меко – като кайма за кюфтета. Ама как го определих само - показвам сладки, а говоря за кюфтета :-) Не, не ми се ядат сега кюфтенца, просто това е точната гъстота :-)
Приготвяне Сипете в купа всички продукти, без
шоколадовия чипс и пюрето от ябълки. Замесете тестото като първо добавите половината пюре, и после в процеса на замесване по малко от
останалото, докато получите желаната гъстота. Тогава прибавете шоколада и
омесете, за да се разпредели равномерно навсякъде. Включете фурната да се загрява на 180°
Намаслете добре ръцете си с олио, за да
не лепне тестото и оформете от него топчета, с големината на пинг-понг.
Наредете ги на разстояние 2 пръста едно от друго...
... и леко ги сплеснете с длан, да станат като
дебели, малки питки. Почти не се отпускат при печене, затова
не ги изтънявайте много, за да останат по-меки и пухкави. Ако пък искате да са
със хрускаща структура, тогава нека са по-тънки.
Печете на средна скара, около 20
минути,. Толкова отне на моята фурна, но вие проверявайте все пак и не ги
чакайте много да потъмнеят. Ориентирайте се с пипане – трябва да са стегнати. А
също да е изчезнал блясъка/влагата от повърхността им. И следете дънцата им – трябва
да имат загар все пак.
После извадете, изчакайте да се охладят
и стегнат и тогава прехвърлете в поднос.
Много вкусен и ароматен чай. Ако сте
привърженици на млечните напитки, определено ще ви допадне. Продукти
Счукайте шушулката кардамон така, че да
се спука и да се виждат семенцата. Сложете я в касеролка и залейте с горещата
вода. Преместете на котлона и оставете да покъкри на тих огън, докато се
разнесе ароматът на кардамона с парата. Тогава добавете чая и изчакайте водата
да потъмнее, да добие цвят на тъмен карамел. Налейте пресното мляко, намалете огъня до
слаб и от време навреме разбърквайте, за да не загори млякото. Когато сместа
клокне и започне да се надига, отведете настрана и добавете кондензираното
мляко и щипка ванилия. Върнете на котлона и когато пак се надигне, отведете
окончателно. Прецеждайки, налейте готовият чай в чаши
и веднага поднесете.
Ако ползвате НЕ подсладено кондензирано мляко, подсладете чая с
малко кафява захар, която добавете още в началото, с водата или прясното
мляко, да се стопи. Ако нямате кондензирано мляко, може да ползвате и сметана.
Не прекалявайте с кардамона – имайте предвид, че има много силен
аромат! Все пак е въпрос на вкус. :-)
Реакции: 10 октомври 2012 г.
запозная с една много вкусна рецепта, която научих от приятелка, живееща в
Бургенланд, Австрия. И понеже често съм обикаляла региона, впечатлена от
пъстротата, спокойствието и гостоприемството му, се поинтересувах малко и от историята
му. Ще споделя някои интересни факти за него, малко събрани снимки, а после ще
напиша и рецептата. :-)
И така, Бургенланд
е една от деветте провинции на Австрия, една от най-красивите, най-източната,
граничаща със Словакия, Унгария и Словения. Там, на границата с Унгария, поделено между двете
съседни страни е най-голямото в Австрия, и третото по големина в Централна
Европа езеро Neusiedler (на унгарски – Fertő) - 315 km². Характерно за
него е, че е плитководно (средно 50-60 см. и най-много 180 см.), обградено с
множество природни паркове и резервати, защитено от ЮНЕСКО, с богата флора и
фауна. Любимо място за орнитолози,
ботаници, ветроходци, уиндсърфисти и всякакви туристи.
Старото име на
провинцията е било Vierburgenland (земя на четири замъка) наречена така през
1919 г. от Odo Rötig - тогавашният виенски представител в Шопрон (административен
център на областта по онова време). Името било продиктувано от факта, че
провинцията била съставена от четири области с главни градове Posony (Pressburg), Moson (Wieselburg) , Sopron и Vas (Eisenburg). По-късно Posony бил даден на Чехословакия (това е днешната
Братислава), а Sopron
остава в унгарска територия. Това наложило отпадането на представката Vier- (четири) от названието на областта. Така,
тя днес ни е позната като Burgenland. Преди 1921 г. регионът не е имал териториална цялост и
затова, до онзи момент не е имал и официално название. До края на Втората
световна война немско говорящата, западна част на Кралство Унгария е била
понякога наричана Deutsch-Westungarn (немска западна Унгария) Днес Бургенланд
е известен като модерна туристическа дестинация, с множество балнео и спа
курорти, голф игрища, исторически забележителности. Уникалната природа и
климат, богатите лозови масиви и прекрасното вино привличат гости от цял свят. Има маршрут
наречен „Бургенланд - пътя на виното”, който ви води през най-китните и уютни
селца в региона, отдадени на магията на винопроизводството. Тръгнете ли по него
наесен, когато дейността кипи в разгара си, ще останете удивени и омагьосани от
Всяка година, в
края на август в Айзенщат се провежда винен и гурме фестивал. В продължение на
5 дни лозаро винарските производители представят своите вина, от които може да
опитвате и закупите. Освен това, има продукти и специалитети от цял Бургенланд –
био масла, ядки, сирена, месни деликатеси, консерви, ликьори, дори козметика.
По цялата главна, пешеходна улица са сглобени импровизирани гостилници,
капанчета, пицарии, бирарии, щандове със стоки. Навсякъде е пълно с весели,
усмихнати хора, носят се ухания на току-що приготвените ястия, музика звучи
непрекъснато за поддържане на настроението, повечето хора са облечени в традиционни
носии и... всички пият вино. :-)
бургенладци са хора с мултикултурни бит и ценности, наследени от предците си
хървати, словенци, унгарци, австрийци, германци, евреи и роми дори. И кухнята
им е смесица от всички тях, макар все още да се водят спорове около произхода
на някои ястия. Но да оставим споровете на тях, а ние да се насладим на самите гозби! Предлагам ви да
опитате с мен характерните...
Имам достоверна
информация-подсказка, че тези кюфтенцата били едни от любимите на граф Естерхази
(не знам точно кой по ред, но явно този, живял след 1920 г.), чийто главен
замък се намира точно в провинция Бургенланд, в Айзенщат. Също така се знаело,
че графа обичал да ги полива само с вино от собствените си лозя. Моето
изпълнение съвсем малко поизмени оригиналната рецепта, като замених с кетчуп
доматения сок, за соса. И така, за да си приготвим сами кюфтенца по
бургенландски, ето какви са необходимите продукти:
Омесваме каймата с останалите продукти
за кюфтетата, оформяме малки топки ( по 8 за порция) и ги
пържим в много мазнина, примерно във фритюрник.
Нарязваме зелето на тънко и го
бланшираме за кратко във вряща и солена вода,
След което го вадим и изстискваме.
Смесваме в тиган олиото, маслото, нарязания на тънки луни лук и бекона (може и
сланинка на много ситни кубчета) и пържим докато месцето захрупка. Добавяме
брашното, запържваме малко и разреждаме с бульона. Варим малко и отвеждаме настрана. Добавяме
зелето, подправяме със сол, пипер и кимьон. Разбъркваме още 1 минутка на огъня
и окончателно отвеждаме.
Подреждаме кюфтенцата в топла чиния,
гарнираме ги със зелето и заливаме със соса, като за целта
Загряваме олиото с маслото и запържваме
галетата/ брашното. Добавяме кетчупа, табаското и бульона. Варим на слаб огън
8-10 мин. Ако сте ползвали галета, може да
прецедите за да е глатък соса.
Допълнително гарнирах и с варен ориз, с
много масло и няколко пържени гъбки.
Сервирах с хубаво, червено
В близост до Айзенщат
и прочутият замък Естерхази...
... в земите на
графството, се намира винарска изба Domaine
Pöttelsdorf, за която се твърди, че прави виното си по много стара, римска
рецепта. Също се говори, и че винопроизводството в този край е с традиции от преди
2500 години, от времето на келтите и Древен Рим, и лозови масиви е имало още тогава. Нищо чудно, защото географията и релефа на областта са формирани в резултат от вулканична дейност, което означава много богата почва, подходяща за лозя, а мекият климат подпомага дейността.
Почерпиха ме с
вино Baronesse от избата. Страхотно е, с тъмен рубинено червен
цвят, отлежало в дъбови бъчви, с вкус на касис. На тръгване даже получих
подарък – сандъче с бутилка от него. Откровено бих казала, че не съм любител на
алкохола, но обичам да си пийвам понякога хубаво вино, с някои храни, особено с шоколад
или за настроение ;-)
И сега така се зарадвах, като малко момиченце на нова кукла.
Ами да, рядко харесвам нещо толкова много, а това вино ще помня дълго, защото е
превъзходно – тъмно като кръвта, дъхаво, плътно и силно! Публикувано от