Салон на изкуствата:
Със свой дъх и със свой дух. Според учителите й. Според нея: щастлива оптимистка, нежна цигуларка-скорпион. Според мен: китайска картичка, от онези, които претендират за дълбочина. И ти намигат.
"Животът е кратък, така че по-добре се забавлявай! Ако не бях станала цигуларка, сигурно щях да съм скиорка. На върха на планината не мислиш за нищо, не си задаваш въпроси и не търсиш отговори". А в музиката? Ако я схващаме буквално, работи ден за ден, но докато постигне това, към което се стреми. Иначе казано, ако работи, работи яко, ако свири на цигулка, е от все сърце. Всеки нов албум е израз на музиката, която най-добре усеща в момента. В класическите й албуми освен Вивалди, Бах, Пучини и Бетховен откриваме и Гершуин и нейни композиции. Поп-албумите й включват откъси от Лято (Вивалди, Годишните времена), парчета на Дж. Мородър и нейни песни. Иначе сред идолите й ще откриете Марвин Гей, Би Джийз и Даяна Рос.
Оригиналното в класиката? Осъвременяването й. Например "Оригиналните Годишни времена" са обогатени с мелодия към анимационния филм Мулан и една динамична пиеса по поръчка на Сименс, служеща едновременно за реклама и за звън на нов клетъчен телефон. "Всички учители ми казваха: свири със свой дъх и със свой дух. А да свириш хубава музика на цигулка е от най-важните условия да се чувстваш добре. Усетих го на 8 години, радвам се, че още е така." Иначе се радва на вниманието, с което я заобикалят други класически музиканти Яша Хайфнец е любимият й.
На пресконференцията говори с много любов и за един от своите учители, концертмайстора й Васко Василев. Отдава му заслуженото и за участието си в "Мартенските музикални дни" в Русе преди 10 години. Но тези факти няма да ги откриете в многобройните интернет-страници, които са й посветени. Пак там ще разберете, че е била в България миналата година по време на турнето си за предпоследния й албум "Буря". А като връх придружаващите я агенти не знаеха за промоционния й сингъл от ЕМИ - Испания, с Токата и фуга в ре минор и отказаха автограф върху него. Е, после ми се извиниха, че са се заблудили и са го взели за пиратски, но и без подписа й може да слушаме този пореден опит за налагане на хард нео-класик стил. Инструментът й, акустичен или електрически, е еднакво инструмент на дявола и на ангела. Защото Ванеса Мей обича дяволските истории, като тези за Паганини например. Нали е родена в един и същ ден с него, само 196 години по-късно. Ванеса Мей, единствената чужденка, поканена да свири на връщането на Хон-конг на Китай. Тя свири за пръв път Увертюрата на Съединението. Оркестърът е от 75 души, 250 изпълнители на китайски барабани, 80-членен дамски хор и 30 танцьори. Но не си мислете, че търси специално някой, когото харасва, за да записва с него. Правила го е с Джанет Джексън и с реге-формацията Асуад, след две седмици ще има съвместни изяви с Майкъл Джексън (не генерала-умиротворител). В София пък я съпровождаше български струнен секстет, но явно имената са били трудни за произнасяне, та иначе словоохотливата г-ца Мей ни ги спести.
Казах словоохотлива: да, колкото свири, почти толкова и говори. Какво да се прави, entertainer made in EMI. Концертна програма като меню в китайски ресторант (е, можеше и Мак До да е). Реге, рап, Бах, Равел. Пролетни ролца "Smoke on ihe water" интро, тамагочи Паганини (2 бр.), за дояждане турбо "Devil's trill". Има го и номерът на китайката, пееща "I feel love". Около мен изпадат в транс. Сигурно взимат нео-диското за фиилинг. Оркестрината се тресе, вибраторът "пораснала Лолита" няма грешка. Крясъци, кан-кан, екстаз - свърших! Е, да не си кривя душата, и на мен ми беше гот с нейната "Буря" по Лятото на Вивалди. Почти колкото във версията на кларинетиста Еди Даниелс в неговите "Пет годишни времена". И на сантиметри от Емерсън, Лейк енд Палмър, когато свиреха "Картини от една изложба". Кой е казал, че класиката не може и не трябва да е комуникативна?
Людимил Фотев