skif.bg - С книга и филм - Константин Павлов: Бия душата си - дано припадне
На 2 април преди 83 години е роден Константин Павлов - eдин от най-значимите български поети на ХХ в. Признат е като оригинален творец със силно влияние върху модерната ни поезия и култура. Оригиналността му намира високо признание в чужбина още от края на 60-те години. Тогава Анна Ахматова искрено възкликва: „Константин Павлов е най-големият български поет, когото някога съм чела!“ .
Стиховете на Павлов са преведени на френски, английски, испански, немски, полски, руски, сърбохърватски, унгарски и други езици. По негови сценарии са създадени едни от най-известните експериментални български филми. Носител е на националната награда за поезия „Никола Фурнаджиев“ за принос в българската поезия (2000), Националната литературна награда „Христо Г. Данов“ (2005) за принос към българската поезия и драматургия и към развитието на гражданското общество у нас и на Националната награда за поезия „Иван Николов“.
Завършва гимназия през 1952 г. Следва право в СУ „Кл. Охридски“. Редактор в Радио София (1957-1959), в издателство „Български писател“ (1961-1962; 1964-1965), вестник „Литературен форум“ (1963) и „Мултифилм“ (1965-1966). От 1966 до 1975 г. му е забранено да работи и публикува. През 1975 г. получава разрешение за работа в „Българска кинематография“. През същата година е приет за член на Съюза на българските филмови дейци, а през 1980 г. е избран за член на Съюза на българските писатели. През 1983 г. по повод 50-годишнината от рождението му е издадена книга със заглавие „Стари неща“, включваща стихове от първите му две книги и сценарии. През 1989 г. за първи път след дълго прекъсване печата стихотворения във вестник „Литературен форум“. Напуска СБП на 3 февруари 1989 г. Никога не е членувал в други организации или партии.
Умира 28 септември 2008 г. В последното си интервю, дадено на Румен Леонидов през юни 2006 г., казва:
„България винаги се е справяла с враговете си. Погубвали са я нейните спасители. Ето и сега – седем милиона кресливи спасители на плажа са се хванали гуша за гуша, а в морето – труп се люшка. Мразя кресльовците, дето с толкова пошла риторика милеят за род и Отечество (колко доказани предатели сред тях!). А част от най-страстните спасители хукнаха да спасяват България из тая пуста чужбина, където след изтощителни благотворителни коктейли запяват „Мила Родино”, ненавиждайки се и завиждайки си един на друг. Както впрочем винаги е било. Поне да не ме учеха на патриотизъм, когато махмурлийски се тупат по гърдите, че са по-патриоти от най-патриотите. На всичко отгоре – носталгични били. Привечер особено”.
На Георги Божилов
Тази нощ -
аз сънувам, сънувам...
Панталон с един крачол!
Защо с един крачол?
Мъча се да затегна кранчето.
Не може. Гейзер.
Раздвоен гейзер.
Връз струите -
подскачат двете топчета -
"Топло - студено,
студено - топло..."
Общо взето - защо?
Всичко е двойно...
Дори панталонът,
с единия крачол,
има разписка - пълномощно -
от другия крачол!
И хиляди намерения като -
защо и докога?
Сънувам буден.
Искам да приспя Призрака.
Материализирайки го.
Ма-те-ри-а-ли-зи-рай-ки го!
И му говоря като на жив!
Бия душата си -
дано припадне,
дано заспи...
Тук ще сложа (сега!)
седем точки. Ето ги:
....... Край!
(И да се знае, че аз съм ги сложил!)
След това още седем:
(Убих магията!)
Дали ще доживеят до утре (точките)?
Хайде де! Хайде де!
- Има ли... Как му беше името... Има ли смисъл?
- Лъжеш ме... Утешаваш ме...
- Да заспим... Да заспим...
Колко си глупав,
когато се изповядваш -
изповедално!
линиите на живота...
(Ама когато бавно умираш,
защо трябва да бъдеш толкова буден?)
Вземи паметта ми, Господи,
но не ме прави на идиот...
Ти си обичан, Господи;
(слагам ти точка и запетая)
хайде да не си сбиваме Войнствата.
От едно Министерство сме...
Часът е три,
ще стане два...
Обратно тече времето...
На моите години, аз не чакам облака, за да възпея влагата му - а просто го хващам като мокър парцал и го изстисквам... Но преди това го намокрям с още влажен поглед...
Не ме е срам от голотата ми. Голота, която не предизвиква... Голота. Просто - голота. Лозовият (или смокиновият) лист - само когато искам да превърна в политическа порнография голотата си. Лъжа... Въобще - лъжа. (Срамувам се от голотата! Ох!)
( Груби. Твърдо. Стерилизирано.
Сте-ри-ли-зи-ра-но!
Обезводнено. Обезмъдрено.
Старчески скиваческо. Пфу!)
Не мога да заспя!
(Гнусна бодрост. Възпалено зарево.)
...изрекъл (зад гърба ми)
две-три (несправедливи) топли думи...
(Допуснах рима -
извинявам се с проклятие:
да ми изсъхне съзвучието!)
И страстите -
(на ВЕЧНОСТТА!) -
(уж за първи път) -
и - другите.
(креватът на ВЕЧНОСТТА). -
Двама кретени (охкащи!) -
Такова разхищение на Природата -
(Знам епизода, в който умирам -
"Отдавна...", Константин Павлов, изд. "Жанет 45"