Идеята за естествените права е разглеждана от много философи, като началото идва през възраждането като противовес на "правото на краля". Тези права лежат в основата на либерализма (в класическия му вид) и на либертарианството.
3.1 Първо поколение човешки правa
Теорията за естественото право възниква още в Древна Гърция, където най-завършена концепция предлагат стоиците, според които вселената се управлява от разум или разумно начало, по-висше от всички земни разпоредби, и хората като разумни същества го разпознават и могат да го следват. За средновековната християнска философия естественият закон произлиза от вечния Божи закон. Според Св. Тома Аквински (1224-1274) понятията на естественото право са известни на всеки разумен човек и всички човешки закони, ако са в съответствие с вечния Божи разум, произтичат от естественото право. Теорията за естественото право заема важно място и в работите на Томас Хобс (1588-1679), Хуго Гроций (1583-1645), Джон Лок (1632-1704) и др. Тя дава основа за развиване и на концепцията за естествените човешки права и от 20 в. насам темата за естественото право отново става актуална.
Развитие на философията за естественото право в Новото време. За юристите от края но ХVІІ век разбиранията на античната философия и окованите в схоластика догми на Католическата църква за естественото право не са стабилна основа за изграждането на новата универсална правна теория. Успявайки да се освободят от мистицизма на схващанията за ius naturale и неговите теологични основи, останали от Средновековието, те я изграждат изцяло на рационален принцип. Т.нар “Класическа естественоправна теория” разработва идеята за задължителната сила на правото като част от естествения ред. Оценката за обективната стойност на правото вече се изгражда само върху това кое е присъщо на естествения разум или с други думи – на разумната природа на човека.
Първо поколение човешки правa[редактиране | редактиране на кода]
Първо поколение човешки права. Под това определение се подвизават човешките права, които са издигнати по времето и непосредствено след Пролетта на Нациите. Те намират резултат главно в “Конституцията на Съединените Американски Щати” и , съответно, във френската “Декларация за правата на човека и гражданина”. Човешката личност започва да се освобождава от робската зависимост , от властта на религиозната идеология. Великите просветители по онова време и извършителите се буржоазни демократично революции достигат до главното, което си остава и до днес, че политическата свобода е “свобода на субекта, който сам себе си определя и сам себе си осъществява”.
Литературата започва да говори усилена за трето поколение права на човека през последната 1/3-а на нашия век. Към тези права се отнасят най-напред правото на информация, правото на здравословна жизнена и природна среда, правото на достоен жизнен минимум за съществуването на човешкия индивид и т.н. В голямата си част тези права се появяват като обективни необходимости, обусловени от засилването на интеграцията, на процесите на глобализация в развитието на човешкото общество, а оттам и от появата на съответни проблеми за развитието на обществото и на отделния индивид. Към третото поколение права на човека в последно време се отнасят и т.нар. в литературата колективни човешки права. Към тях се отнасят правото на свободен избор на отделните народи на самоопределение, правото на езикова и национална идентичност, правото на културни самоопределение и идентичност, правото на ползване от всички и от всеки на достиженията на съвременната цивилизация и култура и т.н.
http://www.kaminata.net/estestvenite-choveshki-prava-i-tyahnata-kursova-rabota-t14267.html
Фокус - тема Естествено право, Международен образователен сървър на UNESCO D@dalos
Взето от „https://bg.wikipedia.org/w/index.php?title=Естествени_права&oldid=6312182“.	Категории: Концепции за човешките праваЧовешки права по темаПрава	Навигация
DanskEnglishفارسی日本語한국어Simple Englishதமிழ்Türkçe中文	Редактиране	Последна промяна на страницата: в 20:07, на 15 октомври 2014.