﻿ Светът е изпълнен с конфронтации между хора, групи и нации, които мислят, чувстват и действат по различен начин. В същото време тези хора, групи и нации имат общи проблеми, които могат да бъдат решени посредством сътрудничество. Една от причините, поради които толкова много решения на проблеми се оказват неефикасни или неприложими, е пренебрегването на различията в мисленето на партньорите. Осъзнаването на културните различия е толкова важно, то показва, че макар разнообразието в човещките умове да е огромно, все пак в това разнообразие има структура, която може да послужи като основа на взаимно разбиране.
Всеки човек носи в себе си модели на мислене, усещане и потенциално действие, което е заучил през живота си. Голяма част от тях е била усвоена в ранно детство, защото в този период личността е най - податлива към заучаване и асимилиране. Веднага след като в ума на личността се установяват определени модели на мислене, усещане и действие, тя трябва да се отучи от тях, за да успее да научи нещо различно, а отучването е по - трудно от заучаването за първи път.
Източниците на умствените възможности на един човек се намират в социалната среда, в която индивидът е израснал и е натрупал житейския си опит. Заучаването започва в семейството. Продължава в квартала, в училището, в младежката среда, на работното място и в общността, в която живее индивидът.
Обичайният термин за такава умствена съвкупност е култура. Тази дума има няколко значения, която произтича от латинския и корен, свързан с обработка на почвата. В повечето западни езици "култура" често означава "цивилизация" или "рафиниране на ума" и се свързва най - вече с резултатите от това рафиниране като образование, изкуство и литература. Ценностни систем и поведения, които се споделят от големи групи хора, обикновенно цели народи и нации.
Културата винаги е колективно явление, защото тя е поне отчасти споделена с хората, които живеят или са живели в социалната среда, в която тази култура е била усвоена. Тя е колективно програмиране на ума, което различава членовете на една група или категория хора от друга.
Културата се придобива, тя не се наследява. Тя произтича от социалната среда на индивида, а не от гените му. Културата трябва да бъде разграничавана от човешката природа от една страна и от личността на индивидна от друга.
Човешката природа е това, което обединява всички човешки същества. Тя е универсално ниво на софтуера на ума у всеки от нас и се наследява посредством гените.
Личността на индивида, от друга страна, е неговият уникален набор от умствени програми. Тя се основава на черти, които са отчасти наследени с уникалния набор от гени и отчасти заучени. "Заучени" означава лични преживявания - и уникални и видоизменени от влиянието на колективното програмиране (култура).
за индивида Наследствена
и заучена
Специфична Заучена
за група или
Универсална Наследствена
Културната относителност не означава липса на норми за индивида или за обществото. Тя призовава към отказа от формиране на преценка за групи или общества, различни от собственото. Трябва добре да се помисли, преди да се прилагат норми на един човек, група или общество към други. Информацията относно естеството на културните резличия между обществата, корените на тези различия и техните последствия би трябвало да предшестват преценката и действието.
Дори след като е бил информиран, чуждият наблюдател все пак е склонен да презира определени нрави в друго общество.
Културните различия се изявяват по няколко начина. Сред многото термини, с които се описват проявленията на културата, се открояват четири, които покриват доста успешно общото понятие за култура: символи, герои, ритуали и ценности.
Символите са думи, жестове, образи или предмети, които носят определено значение, разбираемо единствено за запознатите с дадена култура. Думите в един език или жаргон принаглежат към тази категория, както и начикът на обличане, прическата.
Героите са лица, живи или мъртви, които притежават високо ценени в културата качества, което го превръща в модели за поведение.
Ритуалите са колективни дейности, технически излишни за постигане на желаната цел, но които се смятат за социално значими в определена култура - следователно, те се изпълняват заради самите тях.
Ценностите са общата склонност да се предпочита определено състояние на нещата пред друго. Ценностите са чувства с определена насоченост - има полюс "плюс" и полюс "минус". Те покриват противоположностите ( зло-добро, мръсно-чисто, грозно-красиво).
Причините за културните различия се определят от регион, религия, пол, поколение и класа.
Регионалните, етническите и религиозните култури са в основата на вътрешнодържавните различия. Етническите и религиозни групи често надхвърлят политическите граници на държавата. Тези групо сформират малцинства на кръстопът между господстващата култура на една нация и собствената си традиционна групова култура. Някои се претопяват в основното русло на културата, макар че за това може да са нужни едно или повече поколения. Други запазват своите навици и нрави.
Междуполовите различия обикновенно не се описват от гледна точка на културата. Ако се признае, че във всяко общество съществува мъжка култура, която се различава от женската култура, то това би помогнало да обясним защо е толкова трудно да се променят традиционните полови роли. Жените не се смятат за подходящи за традиционно мъжки професии, не защото са технически неспособни да ги изпълняват, а защото не са носители на символите, не отговарят на героическите представи и не подхранват ценностите, които господстват в мъжката култура. Чувствата и страховете относно поведението на противоположния пол са точно толкова силни, колкото реакциите на хора, изложени на чужда култура.
Различията между поколенията що се отнася до символи, герои, ритуали и ценности са очевидни за повечето хора. Често те се надценяват. Оплакванията, че младежите не уважават ценностите на по-възрастните са открити още в древността. Много от различията в практиките и ценностите между поколенията са нормални спътници на възрастта, които се повтарят при всяка последователна двойка поколения. Но историческите събития наистина влияят по особен начин на някои поколения. Развитието на технологиите също води до уникални различия между поколенията.
Социалните класи носят със себе си различни класови култури. Социалната класа се свързва с възможностите за получаване на образование и с работата или професията на индивида. Това важи дори за социалистическите държави, където се проповядва безкласовото общество. Образованието и работата сами по себе си са богати източници на културно познание. Не съществува стандартно определение за социални класи, които да се прилагат във всички държави. Хората в различните страни разграничават различни типове и брой класи. Критериите за поставяне на даден индивид в определена класа често са културни: символите играят важна роля - например, говорният акцент, употребата или избягването на думи и маниери.
Пет културни измерения - Хофстеде и Минков
Над 80 на сто от човешкия род живее в общества, които разбира се, в различни степени - делят хората на "свои" и "чужди" ( в антропологията се говори за "вътрешна и външна група" или "in-group - out-group" на английски език) и противопоставят рода си и приятелския си кръг на останалите хора. Тези общества могат да бъдат наречени "родови". Това е почти целия свят без развитите западни страни - Северна Америка, Северозападна Европа, Австралия и Нова Зеландия. В западните култури родът в много случаи е с малко, или без никакво значение, затова те могат да бъдат наречени "безродови". Всъщност това са най - вече страните, в които се говорят германски езици: английски, немски, холандски, и различните скандинавски езици и наречия.
Неравновластни са обществата с неравноправни отношения между началници и подчинени и относително безразличие към участието в управленето и деленето на властта. В равновластните общества обратно, битува мнението, че подчинените трябва да изказват сбоводно мнението си и да поделят властта.
3.Masculinity-femininity (мъжестевност-женственост, напоритос, твърдост-мекост)
Хофстеде разглежда това културно измерение под наименованието мъжественост - женственост. Той забелязва, че в американското общество мъжете и жените показват доста сериозни различия в ценностната си система. Мъжете са по-устремени към успех и поставят професионалната кариера над семейството. Имат засилена склонност да се включват в съревнования и да показват, че са нещо повече от другите. Тези особености са доста по-изразени сред жените, за които е характерно да проявяват отстъпчивост, сътрудничество, състрадателност заблягат на личните отношение и ценят семейството повече от професионалната кариера.