Палми Ранчев, „Балоните“, Разказ
- Какъв ти е мерцедеса бе, бате? - попита отдалеко хлапакът. - Последен модел ли е?
- Шамари ли искаш? - попита мързеливо гигантът, без да го поглежда.- И марш от там, да не се върна.
Пресече с широки крачки асфалтираната алея, която отделяше паркинга от пространството пред ресторанта, покрито с едър калдъръм. Хлапака се спря, защото беше го последвал на куц крак. Просто се забавляваше да върви след него. Изчака го да влезе в ресторанта, погледна през рамо паркираните коли и продължи по същия начин към въртящата се врата. Настина си играеше. Беше нормално за момче на неговата възраст. Най-накрая, когато стигна входа на ресторанта, беше изминало достатъчно време и вече нямаше опасност да се сблъска с великана.
В ресторанта беше топло, и почти веднага забрави за студа навън. Застана в страни от входа, до празна маса с червена покривка на правоъгълни тъмни кравдрати, и се огледа. Никъде не успя да го открие. Най-вероятно само беше му се сторил толкова грамаден. Тук, сред други възрастни като него, беше се загубил. В отсрещния ъгъл хората бяха се изправили около две събрани надълго маси. Смееха се, прегръщаха се, ръкопляскаха. Изглежда нещо празнуваха. Не бяха дошли само да вечерят. Няколко деца се държаха за ръце и се въртяха в кръг. Гледаше ги с безразличие.
Хлапака се обърна и с бързи крачки напусна ресторанта. Там бръкна в джоба на якето, извади филията. Тогава видя, че дядката също беше излязал. Бяха му останали само два балона, държеше ги пред гърдите си, и се смути от погледа му. Момчето го погледна още веднъж, погледна и филията, неочаквано я подхвърли и със силен шут я изпрати далеко към паркираните коли. Тръгна решително в същата посока. Хубаво беше, че се сдоби с безплатен балон. Но вече беше почти на тринайсет и не се кефеше толкова.
- Даде ми жълт - каза високо Хлапака, защото забеляза, че дядката вървеше на няколко крачки след него. - Предпочитам червен.
- Червен ли? - чу се гласът на дядката.
- Обичам червеното.
- Сега нямам червен - каза със съжаление дядката и направи неясен жест с ръката. - Черевените първи свършват.
- По-добре щеше да е, ако раздавше футболни топки.
- Балоните са от ресторанта - обясни дядката, без да намалява разстоянието помежду им. - Но аз мога да ти купя. Футболна топка, искам да кажа.
- А-а, без тия! - реагира остро Хлапака, настигна балона и отново го ритна. - Ако ги раздават безплатно, ще взема. Но да ми купуваш, не ща.
- Наникъде.
- А има ли къде да спиш?
- Що не си гледаш работата?
- Искам само да ти помогна - изрече като спираше след всяка дума дядката. - Опитвам се.
- Искаш да ми помогнеш, така ли? - попита придизвикателно Хлапака. - Тогава кажи как да свия нещо от колите. Касетофон, чанта. Каквото и да е. Тогава ще ти повярвам, че наистина искаш. Ще го продадам, и после няма да съм ти задължен.
- Сигурно не си ял.
- Защо смяташ така? - попита с неочаквана злоба Хлапака, а на кръглото му носле се появиха се три дълбоки бръчки, които приличаха на буквата Ж. - Защото забеляза, че взех филията от масата. Затова ли? После нали видя къде я пратих с един шут.
- Исках само да разбера дали си ял.
- Ям само когато намеря нещо вкусно - продължи злобно Хлапака. - Сам си набавям лапането. Не чакам някой да ми го подхвърля.
- Не исках да те обидя.
- Тогава какво искаш? - попита Хлапака, обърна се към дядката и пристъпи, агресивно разперил ръце. - Я сега да видим какво имаш в джобовете.
- Ти от ония ли си?
- От кои? - прошепна дядката и едва сега отстъпи. - Не те разбирам.
- Сега ще ти обясня - изрече заканително Хлапака. - Ей сега!
- Ама, малкия, моля ти се! - изрече на пресекулки той и добави: - Моля ти се!
- Ти си от ония! - каза Хлапака, вече по-убедено, и прибра в джоба на якето смачканите на топка банкноти. - Няма какво да те съжалявам.
- Малкия, аз исках само да помогна - заекна дядката. - Да ти помогна, ако е възможно.
- И аз исках само незнам какво си - изговори бързо Хлапака, отстъпи назад и го погледна присмехулно. - Но, виж, ето какво се получи.
Критика за разказа:
Владимир Трендафилов, „Властта, достойнството, Палми Ранчев“
Публикация във в. „Литературен форум“.