Сърбомани и коминтерновци – четете Иван Михайлов, за да знаете – българин ли е македонецът! - Фактор
Сърбомани и коминтерновци – четете Иван Михайлов, за да знаете – българин ли е македонецът!
В навечерието на втората годишнина от подписването на договора за добросъседство и приятелство между Македония и България сърбомани с коминтерновско и болшевишко мислене раздухаха измисления спор – българин или македонец е Гоце Делчев? Членът на смесената историческа комисия от македонска страна проф. Петър Тодоров дори се изцепи: „Ако Гоце Делчев бъдe oбявeн зa бългaрин, нe виждaм причинa зaщo ниe, мaкeдoнcкитe грaждaни, бихмe имaли ocнoвaниe дa oтбeлязвaмe пaмeттa му”. От Скопие категорично дадоха да разберем, че тая дето си я мислим - да признаят обща история до 1945-та година, няма да я бъде.
Просветление за промитите мозъци на северните ни съседи, а и за обраслите с комунистически митове представи на много българи могат да бъдат думите на големия родолюбец, патриот и деец на ВМРО Иван Михайлов. Той дава отговор на въпроса:
С жена ми минах турската граница през септември 1934 г. Стигнахме до малко селце южно от планината Странджа. Първите жители, които видяхме, ни поясниха веднага, че били "македоняли" /македонци/, бежанци от Битолски окръг. След няколко километра срещаме буден човек, запътен с кон към Лозенград. Узна, че сме българи и побърза да каже, че е от Куманово, но не забрави да добави "македоняли". Коларят пък, който ни возеше към същия град, с особена гордост - съвсем по свой почин - започна да ни разказва: "Бен македоняли им... / аз съм македонец.../. Избягах поради сръбския терор. Бях член на ВМРО; може да сте слушали за тая организация. Мнозина в нашето село бяха смазани от бой; създаде се една афера. Тук е вече и цялото ми семейство. Доста известни на мене факти изнасяше този добряк, у когото бе оставила следи от омраза към сръбската полиция. Спряхме в окръжното управление в Лозенград. Приставът, който ни посрещна, като чу, че сме българи, без никакво бавене отвърна: "бенди македоняли им" /И аз съм македонец/. Оказа се, че е братовчед на познатия нам Сали, в чиято къща в село Осеново, Горноджумайско, бяхме два месеца преди това. Роднините му бяха окачили малък негов портрет в стаята си, където ни приеха. Но чрез портрета не можахме да го познаем. На другия ден взехме влака за Цариград. След около половин час ни посети в купето нисичък, симпатичен човек. Първите му думи бяха: "Ефендилер, бенда ищипли им" /Господа, и аз съм щипянин/. Той се грижел за пощата във влака, която се помествала в съседното до нашето купе. Изкарахме приятен разговор за родния ни град. И този човек с някаква радост посочваше, че е от Македония. След един месец, когато бяхме вече в град Кастамону, отбивайки се за малко в едно кафене, при нас доближи стола си един възрастен човек и се представи със следните думи: "Аз съм македонец; преди Балканската война бях офицер в Кукуш; от тогава съм преселен в Турция...". В Анкара пък, влизайки с полицаите в един дюкян за плодове, стопанинът, като по поръчка започна: "Виждам ви няколко пъти да минавате край дюкяна ми. И аз съм македонец, от Радовиш съм...". А единият от приставите, който повече от две години бе причислен към нас, беше от Охрид. Той като по обичай на всеки турчин заявяваше: "Бен македонялъ им..." и започваше да превъзнася красотите на Охрид, прибавяйки и горчивата си болка, че е така
Впрочем, светът много добре е знаел, че ние сме българи даже когато всички наши организации са се наричали македонски и когато самите ние, - както постъпват и нашенците турци, власи, албанци и гърци сме отговаряли също, че сме македонци, за да посочим от къде сме. Самата ВМРО нийде в своя устав, в своите правилници, и в кръглия й печат не споменава нищо за нашата българщина. Това се е смятало излишно и от самите нас, и от чужденците. И то тъкмо защото за всички е било ясно, че
Б.Р. Статията на Иван Михайлов е публикувана във вестник „Македонска трибуна”, г. 44, бр.2269, 28 януари 1971 г., с. 1.
На всеки километър / Иван Михайлов, ВМРО, Македонци, българи, Гоце Делчев, коминтерна, сърбомани