Събитието стана на 22 юни т. г. Ето някои съвсем кратки извадки от изказвания на участници в говорилнята (според агенция “Фокус”).
„Професор Емил Митев: „Емоционалността в отношението към Македония е историческа величина. Тя намалява. Расте процес на дистанциране, затова и във вестниците в България не се пише за Македония, защото публиката не се интересува.”
Да се каже, че „във вестниците в България не се пише за Македония”, говори само за едно: посоченият професор не чете вестници. Изключително рядко човек може да попадне на вестник, в който няма поне една клевета, една ругатня, една обида към Македония или една закана. Ако не друго, читателят ще попадне поне на израза „дори една Македония...”, като че ли Република Македония е страна от четвъртия, петия или шестия свят, а се скрива фактът, че в много отношения тя е далеч напред пред България!
„Професор Иван Кочев заяви, че няма македонски език. „Цялата 14-вековна история на българския език е българска, диалектите продължават да бъдат български”, посочи той.”
Македонски език се изучава в много факултети по света. А за каква 14-вековна история говори този т. нар. професор, е загадка. Няма 14 века откак България е на Балканския полуостров. Няма 14 века откак Солунските братя са създали славянската азбука. Може би той има предвид и историята на тюркския език, но той включва ли в себе си пък славянския език!? Може би ще ни обяснят на български език тези неща онези български специалисти, които са му дали българска диплома и българско звание. Греха да му берат по български!
„Професор Андрей Пантев: „Не може да има такава тиранична полицейска машина, която да ги прави такива, че да не смеят да кажат извън дома си, че са българи. Те исторически са българи, но има една метаморфоза, една еволюция, която трябва да имаме предвид и то е въпросът на финес от наша страна... Тази гигантомания, тази мания за величие е едно от доказателствата, че те са българи”, коментира той.”
По отношение на „такава тиранична полицейска машина” със сигурност може да се каже, че има! И че тя прави македонците в България такива, че да не смеят да кажат извън дома си, че са македонци. Справка: дела и събития след 1913 година; геноцида над македонците през 1925 г. от бандитите на изверга Иван Михайлов; до наши дни, когато полицията тормози и заплашва македонците, конфискува македонски легални издания, без да се знае кой и защо конфискува, изземва тиража и арестува обикновени хора... Да не изреждам всичко. А по отношение на това исторически кои какви се чувстват, то е повече от ясно: навсякъде по света, и особено на Балканите, където държавите са малки и съдбите им през вековете са се объркали и омешали, етносите са много, живеят заедно и в сговор. Въпросът е в това как политиците и държавниците могат да уважават различните националности, да се съобразяват с тях, или пък предпочитат да проявяват своята варварщина, която не са загубили по пътя си от Средновековието до днес. Поне България с нейния прочут етнически модел е показвала и показва, че някакви си малобройни етноси може и да има, но малцинства няма, а на почит са „борците” за чиста българска нация.
Що се касае до гигантоманията, проф. Пантев е прав, че това е изконна и същностна историческа българска черта, но защо я приписва и на македонците!? Някой македонец да е предявявал претенции към Ботев, Левски, Каравелов, Раковски? Или към когото и да било български просветител или възрожденец, роден, живял и работил в България или дал живота си за България? Или Македония да е воювала за българска земя, да е грабила, да е окупирала, а днес да има претенции за български територии? Не! Забравят някои хора, че времената се измениха (или пък все още не са разбрали за това) и сега човек може да прочете и друго четиво, освен предлаганото в България, може да влезе и в Интернет и да научи много неща. И това, че в Конституцията на Република Македония пише, че тя няма претенции към Егейския и Пиринския дял на Македония. И не е нужно човек да бъде професор, за да види това, но е нужно да бъде български професор, за да не го види!
„Станимир Илчев: „Ние не знаем колко са българите в Македония, но ако се съди по страха на кликата в Скопие, те очевидно са много. Преди три дни в „Утрински вестник” заглавието е – Бугарите и сърбите ги поделия македонците. Нямам нищо против да ги поделим... Въпросът е помагаме ли процесът да ферментира. Дори стигам до радикалната идея – в Република Македония с наша помощ да възникнат национално-културни анклави, не териториални. Тези анклави представляват детонатор на ребългаризацията. Това са културно-информационните центрове, читалища, библиотеки, павилиони, задръстени с български вестници и списания.”
Нека да се знае, че през 90-те години на миналия век български вестници свободно се продаваха в Скопие, а след това България спря да ги праща, защото никой не ги купуваше. Всъщност българските пропагандни централи вече отдавна са задръстили всичко, което са могли, с българска пропагандна литература, но ефектът си остава нулев.
И в България не се знае колко са македонците... но очевидно сме много. Това личи по неистовите усилия да бъдем отричани и мачкани... А мечтаем за времето, когато в съответните български институции като гореизброените ще се задръсти с македонски вестници и списания. Опасно е човек да говори, без да се чува какво говори. Ако се чува и ако може да ръзсъждава, би се запитал: къде е свободата – където е задръстено с пропагандни материали на съседна страна или където дори мисли да има човек за съседна страна е опасно. Умните хора знаят отговора, а глупаците няма да разберат за какво става реч, колкото и да им се обяснява.
А за мечтите на Илчев за подялба на Македония какво да кажа!? Пак ли? Гнусно му става на човек от такива думи и му се иска да извика ашколсун на завалията! 100 години болезнени кошмари! Европо, Европа, какво сбърка, та Господ те наказа с български евродепутати, които с подялба на държави искат да те направят обединена, единна, модерна и демократична? Резил!
„Според бившия посланик на България в Македония Александър Йорданов преди време българската политика по отношение на Македония е била на основата на тезата, че всички македонци са българи. Сега, обаче, се вижда промяна в тезата и се чуват изказвания за защита на българите в Македония.” Тогава трябва да приемем, че и в България има македонско малцинство. Тази нова позиция изисква анализ с участие на държавното ръководство”, каза Йорданов.”
Разбира се, че „тази нова позиция изисква анализ”. (Вижда се къде се ражда жаждата по Македония!) Защото, ако се приеме, че и в България има македонско малцинство, това би предизвикало катаклизъм. С оглед на днешния ден, той би бил положителен за повечето люде, за мира, добросъседството, за човешкото достойнство. Но би бил смъртоносен (в преносен смисъл) за дадена прослойка в обществото. Малко е трудно, но все пак нека се опитаме да си представим съдбата на всички неовърховисти, националисти и техните дупелизци. Десетилетия живот, а в някои случаи и целият им живот, би се оказал кух и напразен. Всичко писано и говорено от тях би отишло на бунището. Всички титли, звания, многото буквички пред имената им биха се оказали афиф работа и историческа неистина. За вторични суровини биха тръгнали колони камиони и безброй влакови композиции, пълни с документирани лъжи, клевети, фалшификации... Някои агенции биха престанали да съществуват. Цели отдели от тайни служби, чиято цел е подслушване и манипулиране на общественото мнение, ще изчезнат. Ще нарасне безработицата, а ще се увеличат средствата за образование, здравеопазване и т. н. Някои институти ще отидат на майната си или ще сменят състава и дейността си, за да работят за хората, а не против тях. И ще настъпи най-големият апокалипсис: македонците в България ще си имат законно регистрирани партии и дружества и ще участват творчески в политическия, икономическия и културния живот на страната, която най-после ще стане майка и за малцинствата, а не само за дяволоизбраните. Да не изброяваме всичко. И без това се вижда колко много неща се крият зад простичките думички „тази нова позиция изисква анализ”...
И няма какво да се лъжем. Макар бавно, макар трудно, изброените промени ще настъпят. За тях ще помогнем и ние, за да ферментират, ще помогне и времето. Та нали знаем, че са изчезнали необратимо обществени строеве като първобитнообщинния и робовладелческия. Фашизмът умира в последните си огнища. Национализмът и шовинизмът вече агонизират. Неовърховизмът просто няма почва за развитие и затова така жестоко хапе. И всички промени стават с борба и съпротива. Не е страшно, нали?
„Евродепутатът Ивайло Калфин заяви, че България има интерес от пълноценни и добри отношения със своята съседка Македония. Калфин разкритикува правителството и по-специално премиера и външния министър, че в последните години от тяхна страна не е дошла нито една инициатива за добро сътрудничество, за добросъседство и за подобряване на отношенията между двете страни. „Вместо това се занимаваме с индивидуални случаи, които макар и да са сами по себе си безобразни, все пак не могат да заместят липсата на цялостна политика към Македония”, каза Калфин. Той добави, че Скопие има много недостатъци и проблеми и че България като по-развит съсед и член на ЕС, би трябвало да ги посочва и да помага на Македония да се справя с тях.”
„Кристиан Вигенин: „България има интерес да започнат преговорите на Македония за членство в ЕС... Не да се връщаме всеки път и да смесваме нещата – история, идентичност, език, а да видим като конкретни действия какво може да бъде направено и да го разположим във времето.”
Колкото и невероятно да изглежда, но сред националистическия и неовърховисткия вой се чуха и трезви гласове. В. „Народна воля” винаги е подчертавал, че в България има и истински ерудирани и честни учени и политици, но страхът ги спира да се изявят. Дано това се промени!