Сивостен :: Архитектурни шедьоври: Парижката опера (статия) - Архитектура, История, Опера, Париж, Франция
Автор: Илиана Т. Илиева - Дъбова, петък, 26 декември 2008.
През 1669 година, Луи XIV - Кралят-Слънце, който по думите на знаменития Александър Дюма затъмнил с блясъка си всички звезди в своя владетелски двор, учредявa институцията на Френската опера и разпорежда построяването на сграда, в която да се изпълняват оперните спектакли. От тогава до днес, в Париж са построени четиринадесет здания на Операта, като последното е разположено на Рю де Бастий, и е открито за посещения от публиката през 1989 година. Днес това учреждение и построената през втората половина на XIX век Парижка опера, са обединени в “Държавна парижка опера” – (Opéra nacional de Paris). Но безспорно най-красивата и известна оперна сграда е пале Гарние, или "Дворецът Гарние" (Opéra Garnier), наречена на името на архитекта, който я проектира.
По време на Втората империя операта на френската столица се намира на улица Пелетие и е едно от любимите за посещение места на аристокрацията. Сам император Наполеон III е поклонник на певческото изкуство, и именно с операта е свързан и един от известните опити за покушение над неговата личност. Вечерта на 14 януари 1958 г., Парижката опера се подготвя за представление, с което да почете постиженията на Масол и примадоната Ристори, на което се очаква присъствието и на императорската двойка. Kогато владетелят и съпругата му, императрица Евгения, се отправят натам, върху каляската на царстващите особи са хвърлени няколко бомби. Атентатът е дело на италианския революционер Феличе Орсини и неговите съмишленици. И макар и неуспешен, в следствие Наполеон III не желае повече да посещава сградата на улица Пелетие и взема решение да построи нов парижки оперен театър. На обявения конкурс са представени 171 проекта. Лауреат е 35-годишният Шарл Гарние. Стрoителството започва през 1861 година и преминава през няколко политически режима. Тържественото откриване на новата сграда се състои на 5.01.1875 г. в присъствието на президента на френската република Мак-Махон. Този истински шедьовър на архитектурата на Втората империя поразява въображението с изключителното си декоративно богатство.
Сградата е разположена на Place de l’Opéra. Входът и се извисява над десет големи стъпала. На фасадата се откриват седем полукръгли арки, разделени от скулптурни групи, сред които е и знаменития “Танц” на Жан-Батист Карпо. Етажът над фоайето преминава в галерия с осем двойни коринтски пиластри от раверски камък, които са дублирани от малки колонки, обрамчващи прозоречните ниши, украсени с бюстове на композитори от позлатен бронз. Над лоджията господства атика (надкорнизна стена), по дължината на която са разположени съединени с гирлянди, петдесет и три антични маски от позлатен бронз. Отпред на двата края на покрива са разположени две бронзови скулптурни групи, дело на Шарл - Алфонс Гюмери, символизиращи съответно: лявата – Поезията, дясната - Хармонията. Сградата е увенчана от купол от сиво-зелена мед, нюансиран със злато. Великолепието на Парижката опера се допълва от композицията на Еме Миле “Аполон между Танца и Музиката, държащ над главата си златна лира”, която е разположена на най-високата точка на покрива.
Вътрешната украса на зданието изобилства от всевъзможни материали, украшения и цветове. Този стремеж към грандиозност успешно е въплътен във великолепното голямо стълбище, което се раздвоява пред входа към партера. В началото на стълбището стоят две женски фигури, които държат букети. В четирите края на изрисувания таван са изобразени различни музикални инструменти.
Огромното фоайе е богато украсено с колони, статуи, полилеи и картини с алегорични сюжети на Пол Бoдри. Основен декоративен елемент е лирата, която присъства навсякъде – от решетките и сводовете до ръкохватките на вратите. На видно място в централното фоайе е поставено копие на бюста на архитекта на Парижката опера – Шарл Гарние, работа на скулптура Карпо. Вдъхновение за проектирането и изработването на тържественото и пищно фоайе Гарние черпи от централните зали на старите френски замъци. Множеството огледала и прозорци придават на галерията още по-голям простор.
Независимо от внушителните размери на зданието, което се простира на площ от около 11 000 кв.м. и все още държащо рекорда за най-голяма опера в света, залата може да побере само 2158 зрители. Проектирана е във форма на подкова.Над залата, оригиналният таван на която е закрит през 1964 година със стенопис на Марк Шагал, виси монументален полилей. Той е изработен по проект на самия Гарние и тежи 8 000 кг.
Завесата на авансцената с вид на спуснати гънки от червено кадифе със златни ширити – плод на оптическа измама – е дело на художниците Огюст-Алфред Рюбе и Филип Шапрон. Зад завесата се простира сцена в италиански стил на площ около 1 200 кв.м., на която могат едновременно да играят 450 актьори. Свързаната с нея балетна зала е украсена с живописта на Буланже. Задната и стена е огледална. Според легендата, под Операта тече подземната река Ла Гранж Бателе. В действителност става дума за резервоар, пълен с вода, предназначена за използване в случай на пожар.
Парижката Опера – Академия за музика и танци, е място на вълшебство и чудеса, преизпълнено с бурни страсти и днес, както на сцената, така и в живота. Това е своего рода храм, в който света се изобразява чрез пеене и танц. Композитори и хореографи, оркестранти, водещи певци, звезди на балета, са творили тук и са създавали най-добрите си образци, издигайки своето изкуство до невиждани висоти, но понякога са стигали и до отчаяние. Тук се завързвали най-невероятни интриги: както в залата и ложите, така и зад кулисите на този митичен дворец.
Красотата на Парижката опера въздейства изключително силно върху човешките възприятия. Предизвиква възхищение и разпалва въображението.Често сградата се използва при снимането на филмови продукции и дори се използва в анимационното кино. В основата на известния роман на Гастон Льору “Фантомът от Операта” стоят събития, разиграващи се в самата сграда. Андрю Лойд Уебър създава прекрасен мюзикъл по романа.
В Операта се помещава и колекцията на библиотека – музей, в която се съхранява миналото на парижките оперни театри от последните три века. Тя е част от Националната библиотека на Фрaнция. В залите на музея целогодишно се устройват временни изложби като допълнение към постоянната експозиция от картини, рисунки, макети на декори и фотографии.
През 1907 година в две запечатани урни директора на Операта, Алфред Кларк, поставя 24 грамофонни плочи със записи на най-прочутите гласове на онова време. Целта е да се покаже на бъдещите поколения изкуството на най-известните певци, сред които са Енрико Карузо, Аделина Пати, Нели Мелба, Ема Калве, Франческо Таманьо.
На площада на Операта, на ъгъла на Булеварда на капуцините, се простира, както казват, най-голямата в Париж тераса, заета от “Café de la Paix ” От времето на Втората империя то винаги е било място за срещи на литератори, художници и политици.
<< Тестени изкушения - кексчета...
Нудлинг >>
Допадна ли ви този материал? (15) (1) 8494 прочит(а)
Познавам лично авторката - прекрасен човек и блестящ учител по география, но за съжаление, от няколко години е със семейството си в Испания. Материалът е чудесен и ценен, защото тази информация я няма на български език, използвани са източници на езиците кастеляно и каталя. Поздрави! Дерзай! Смело напред, Илиянче!
Е, те и двата езика са испански, а честно казано най-много информация се намира на френски, по обяснима причина.
Но да, поздравявам авторката за труда й.
ilievadabova каза:
Мими, от все сърце ти благодаря за подкрепата!
Андрас, благодаря за поздравленията.Прав си, най-много материали за Франция са написани на френски. Но да си призная, темата ми е много интересна, но френския ми не е добър. А на кастеляно и на катала информацията е впечатляваща.
Изкоментирах просто, защото двата езика бяха казани всякаш са нещо от ранга на средностаронемския и само на тях се пази знанието за Пале Гарние. А то са си напълно нормални езици, при това - добре разпространени*.
Инак аз ползвам само кастеляно, основно за професионални нужди, макар че също имам няколко справочници и научно популярни заглавия на него. Потвърждавам, адски добре знаят какво да превеждат и са много точни в преводите си.
*Без да искам да подценявам някого - кастеляно е това, на което викаме испански. Катала(н) е каталунския език. На него на практика се говори и в Андора.
Е, ясно е, че и кастеляно и катала не са сансктит, не се горещи. Ние, българите наричаме езика испански, но на практика испански език няма. Прав си, много добре превеждат. За катала: според Испанската академия на науките не е език , а диалект (и аз така мисля, без да съм филолог), но каталунците въобще не са съгласни. Според техните специалисти катала е възникнал през 8 век. Според Конституцията на Испания е официален език наред с кастеляно, баски и гайего. В Каталуния не само се говори от населението в частни разговори, но на катала се учат всички предмети в училищата и в университетите. Обслужването в поликлиники, болници, в общинските структури също е на катала (ако изрично не покажеш, че предпочиташ кастеляно). Според мен това е и въпрос мноооооооооого политизиран, но не ми се говори сега за това. Това е официален език на княжество Андора (интересно място, харесва ми, много е романтично).Поздрави!