10 Мистериозни Смъртни Случаи И Изчезвания, Които Все Още Озадачават Историците - 2019 | История
Публикувана В: История • Прегледи: 27977
По-странна от фантастиката амелия ърхарт лети на самолет на lockheed electra, когато изчезна през 1937 г. Почти всеки ден историците и археолозите разкриват все повече тайни от миналото, но няколко мистерии все още озадачават изследователите след десетилетия - или понякога дори векове - на разследванията.
Мери Селесте
Малори и Ървайн на Еверест
Последният полет на Амелия Ърхарт
Баронесата на Галапагосите
Отравянето на Южния полюс
Изчезването на "Д.Б. Купър"
Случаят Уолъс
Инцидентът на прохода Дятов
Амелия Ърхарт лети със самолет на Lockheed Electra, когато изчезна през 1937г.
Почти всеки ден историци и археолози разкриват все повече тайни от миналото, но няколко мистерии все още озадачават изследователите след десетилетия - или понякога дори векове - на разследвания.
Ето 10 от най-трайните истории за мистериозни смърт и изчезвания, които все още озадачават историците.
Мери Селеста, известна преди като Амазонка.
На 5 декември 1872 г. американският търговски кораб Мери Селест е открит да плава в морето на около 400 мили (640 километра) източно от Азорските острови в Португалия, в източната част на Атлантическия океан. Корабът, под частично плаване, когато е бил прихванат от канадски кораб, е превозвал почти пълен товар от бъчви с промишлен алкохол, както и достатъчно храна и вода, които да издържат в продължение на много месеци. Но един от спасителните лодки на търговския кораб липсваше и нямаше следа от екипажа, въпреки че вещите им бяха открити все още в техните легла.
Мери Селесте бе отплавала от Ню Йорк, почти месец преди да я види, отпътува за Генуа в Италия с 10 души на борда: седем души екипаж и капитан на кораба, съпруга на капитана и двегодишна дъщеря на двойката. Но нито един признак за тях никога не е намерен.
През 1884 г., няколко години преди първите мистерии на Шерлок Холмс да се появят на печат, сър Артър Конан Дойл публикува измислен акаунт от първо лице от оцелял на кораб, наречен „Мари Селесте“. В историята на Дойл екипажът е убит от отмъстителен сериен убиец сред екипажите. Историята стана по-известна от първоначалния случай и дори беше представена като истински акаунт в някои вестници, включително в Бостън Хералд, според доклад в издание на доклада от 1913 г. на списание The Strand. Няколко изследователи спекулират, че истинската Мери Селесте е била изоставена, тъй като екипажът се опасявал от експлозия от изпарения на алкохол, изтичащи от бъчвите в трюма. Други спекулират, че корабът е бил нападнат от марокански пирати, които пренасяли хората на борда, но оставяли товара.
През 2007 г. режисьорът на документални филми Ан Макгрегър предположи, че корабът може да бъде изоставен, след като пое вода при лошо време и капитанът видя възможност да се приземи в спасителна лодка. Но обитателите на спасителната лодка изглеждаха изгубени в морето, докато изоставената Мери Селесте беше в състояние да прогони бурята.
Британската експедиция на Еверест от 1924 г. Андрю Ървайн е в най-горния ред в крайната лява част, Джордж Малори стои до него.
На 4 юни 1924 г. британските алпинисти Джордж Малори и Андрю Ървайн тръгват от напреднал базов лагер високо на Северния Кол на Еверест, в опит да станат първите хора, достигнали върха на най-високата планина в света. Те бяха забелязани 4 дни по-късно от друг член на експедицията им, изкачвайки се на Североизточния хребет на планината, на около 800 вертикални фута (245 метра) под върха. Но след това облаците се затвориха над билото и двамата никога повече не бяха видени.
Историците и алпинистите отдавна спекулират, че Малори и Ървайн може би са оцелели при изкачването до върха на връх Еверест, на височина 29 029 фута (8 848 метра), но след това са умрели по време на спускането си от планината, вероятно на 9 юни 1924 година.
През 1933 г. ледената брадва на Ървайн е намерена високо на планината, потвърждавайки, че алпинистите са достигнали височина от 28 097 фута (8 644 м). През 1999 г. експедиция открива останките на Малори, на Северното лице на Еверест, на височина от близо 27 000 фута (830 м). Някои алпинисти твърдят, че са виждали друго тяло в района - вероятно това на Ървайн - но докато находките са интригуващи, въпросът дали Малори и Ървайн са достигнали върха преди да умрат, остава обект на дискусия.
Амелия Ърхарт застана пред „Локхийд Електра“, в която изчезна през юли 1937г.
Когато американската авиаторка Амелия Ърхарт се качи да стане първата жена, която лети по света, тя вече беше една от най-известните жени в света. Пет години по-рано, през май 1932 г., тя си направи име като първата жена, която лети соло нон-стоп през Атлантическия океан. И през 1935 г. Ърхарт прави първия самостоятелен полет от Хонолулу, Хавай, до Оукланд, Калифорния. Като такъв, светът наблюдаваше през юли 1937 г., когато самолетът, превозващ Ърхарт и нейния навигатор Фред Нунан при опита за обиколка на света, изчезна над Тихия океан.
Ърхарт и Нунан излетяха на 2 юли от Лае в Папуа Нова Гвинея, отпътуваща за остров Хауланд, следващата им спирка за зареждане на гориво, на около 4 500 мили (4,110 км) отвъд океана. Когато се приближиха до това, което смятаха за остров Хауланд, Ърхарт успя да осъществи радиовръзка с кораб на бреговата охрана на САЩ, разположен да ги ръководи. Но последните радио съобщения на Ърхарт сочеха, че не може да намери нито кораба, нито острова. [В снимки: Търсене на Амелия Earhart]
Корабът на бреговата охрана на САЩ започна незабавно претърсване, към които се присъединиха корабите на ВМС на САЩ в следващите дни. Не бяха открити останки от самолета и официалните усилия за търсене - по онова време най-голямото и най-скъпо в историята на САЩ - бяха отменени след две седмици.
Все пак историческите изследователи никога не са се отказвали от опитите си да намерят Ърхарт. Сред последните усилия да разберат какво се е случило с пионерския авиатор в Америка, изследователи, оборудвани с подводни роботи, изследват водите около Атол Никимароро, остров в района на Кирибати, за улики, за които се надяват, че могат да ги доведат до останките на нейния самолет.
Eloise Wehrborn de Wagner-Bosquet с нейните любовници Робърт Филипсън (седнал, отпред) и Rudolf Lorenz на остров Флореана.
Елоаза Верхърн дьо Вагнер-Боскет, известна като "баронесата на Галапагосите", беше млада австрийска жена, изчезнала през 1935 г. на отдалечения остров Флореана в архипелага Галапагос, в източния Тихи океан.
Флореана стана известна в Германия, след като бе "колонизирана" през 1929 г. от германска двойка Фридрих Ритер и Доре Щраух, които излъчиха примитив, живеещ в къща, направена от скали и корча. Тяхната знаменитост привлече други немски семейства във Флореана, търсейки това, което те виждаха като утопичен начин на живот.
През 1933 г. пристига „баронесата“, заедно с двамата си млади германски любовници, Робърт Филипсън и Рудолф Лоренц, и слуга на Еквадор. След като създаде къща на острова, тя обяви планове за изграждане на луксозен хотел - и междувременно си изгради репутация на пламтящи, живеещи сред обикновените колонисти на Флореана.
На 27 март 1934 г. баронесата и нейният любовник Филипсън изчезват. Друг немски колонист твърди, че са се качили на минаваща яхта, пътувана за Таити, но по това време няма данни за яхта, посещаваща Галапагос. Няколко дни по-късно другият любовник на баронесата Рудолф Лоренц набързо напусна Флореана в лодка с норвежки рибар, който пътува за континента на Южна Америка. Мумифицираните им тела бяха намерени месеци по-късно, нанизани на безводен остров, където лодката им бе открила.
Изследователите предполагат, че Лоренц е убил баронесата и Филипсън и че други колонисти са му помогнали да прикрие убийствата, но изчезването на баронесата на Галапагоските никога не е било разрешено.
На 12 май 2000 г., близо до тъмната антарктическа зима, австралийски астрофизик на име Родни Маркс почина от внезапна и загадъчна болест на гара Амундсен-Скот, американската научно-изследователска база, разположена на географския Южен полюс.
Тъй като зимните полети до Южния полюс са опасни, тялото му е държано замръзнало до пролетта, когато е било пренесено обратно в Нова Зеландия. Аутопсия разкри, че е починал от отравяне с метанол, вероятно от поглъщане на метанол, без да знае.
След разследване, което включваше опит за разпит на 49 души, които са прекалявали с зимата на гара Амундсен Скот с Маркс, полицията в Нова Зеландия изключи самоубийството и смята, че е малко вероятно Маркс да се е отровил сам.
През 2008 г. новозеландски коронер постанови, че няма доказателства, които да подсказват фалшива игра. Но събитията около отравянето на Родни Маркс никога не са били определени и случаят придоби репутация в някои новинарски медии като първото убийство на Южния полюс.
Чертежи на ФБР на заподозрения по делото за отвличане „Д.Б. Купър“
D. В. Купър е популярният псевдоним на неидентифициран мъж, който отвлече Boeing 727, летящ от Портланд до Сиатъл, следобед на 24 ноември 1971 г. Човекът се качи с билет на името на "Dan Cooper", който по-късно беше погрешно докладван с жица услуга като "DB Cooper." Скоро след излитането мъжът казал на един стюард, че носи бомба, и й показал как изглежда бомба в куфарчето си.
След това похитителят нареди на пилотите на самолета да кацнат на летището в Сиатъл-Такома, където събра откуп от 200 000 долара и парашут, преди да нареди на самолета да излети отново. На височина от около 10 000 фута (3000 метра), някъде над Тихоокеанския северозапад, похитителят парашутира от задните стъпала на самолета с парите за откуп и никога повече не е видян.
Въпреки обширния обид от ФБР, похитителят никога не е бил открит или идентифициран, а разследващите от бюрото смятат, че той вероятно не е оцелял при скока си от самолета. Но теориите и спекулациите за истинската идентичност и настоящото местонахождение на „Д.Б. Купър“ изобилстват.
През 2016 г. продуцентите на документален филм по History Channel твърдят, че са определили похитителя като 72-годишен бивш военен ветеран, който сега живее във Флорида.
Grumman TBF Avenger бойни самолети от Военноморска гара Форт Лодърдейл.
Полет 19 се отнася до група от пет военни самолета TBF Avenger на ВМС на САЩ, изчезнали по време на денонощен тренировъчен полет край бреговете на Флорида през декември 1945 г. Странното събитие беше един от инцидентите, породили легендата за Бермудския триъгълник.
Всичките 14 авиации на борда на петте Отмъстители бяха изгубени, както и 13 членове на екипажа на летяща лодка на флота, изпратена да ги издири. Никога не са открити останки или тела нито от Отмъстителите, нито от летящата лодка.
Изчезването на полет 19 помогна на идеята за Бермудския триъгълник между Флорида, Пуерто Рико и Бермудите, където уж е имало голям брой изчезвания на самолети и кораби - въпреки че американската брегова охрана съобщава, че номерът не е нищо необичайно.
Независимо от това, полет 19 се е превърнал в основна митология на Бермудския триъгълник и често е свързан с истории за свръхестественото или НЛО. Например, в началните сцени на научнофантастичния филм на Стивън Спилбърг от 1977 г. „Близки срещи на третия вид“, самолетът на полет 19 е открит в пустинята в Мексико, а летците от полета 19 се връщат на Земята в извънземното майчинство финални сцени на филма.
Уилям Уолъс (в центъра) след изслушването му за обжалване.
Убийството през 1931 г. на домакинята Джулия Уолъс в дома й в Ливърпул, Обединеното кралство, очарова изследователи и писатели на престъпления от десетилетия. Съпругът на Уолъс, застрахователен продавач на име Уилям, получи съобщение, с което го помоли да посети адрес в „Menlove Gardens East“ на 21 януари 1931 г. Ако приеме, че това е водещ в продажбите, Уилям се опита да присъства на срещата, но той намери че такава улица не е съществувала. Твърди, че когато се върнал у дома, установил, че жена му е била жестоко убита в хола.
Уилям Уолъс беше осъден за убийството на жена си, но присъдата беше отменена при обжалване, така че Уолъс избягва присъдата на смърт чрез обесване. Оттогава историческите изследователи спекулират, че убийството е извършено от един от колегите на Уолъс, който е уволнен, след като Уолъс го обвини в присвояване на пари.
Но през 2013 г. британският писател на престъпления P.D. Джеймс, който изследва случая за собствените си книги, пише в Sunday Times, че според нея Уолъс е убил жена му. Тя добави, че смята, че същата шега в „Menlove Gardens East“ в същата нощ е просто съвпадение.
Ръчно написаният код, открит в копие на Рубията на Омар Хаям, за който се смята, че принадлежи на мъртвия по делото Таман Шуд.
Най-мистериозната смърт в Австралия е известна като случая на Таман Шуд, от персийските думи, отпечатани върху скрап хартия в джоба на човек, намерен мъртъв на плаж южно от град Аделаида през декември 1948 г.
По тялото не е открита идентификация - само железопътен билет, гребен, няколко цигари и лист хартия с отпечатано върху него „Таман Шуд“, което на персийски означава „Краят“. Документът беше откъснат от рядко издание на стихосбирка, „Рубаят на Омар Хайям“ и „Таман Шуд“ са последните две думи от тази книга.
Мистерията се задълбочи, когато патолог, извършил аутопсия, подозира, че мъжът е бил отровен. Полицията откри и копие на стихосбирката с думите „Таман Шуд“, откъснати, и други страници, пълни с онези, които изглеждаха кодирани ръкописни букви. Книгата съдържаше и телефонен номер, който доведе полицията до жена от Австралия. Тя твърди, че не познава мъртвеца и каза, че някога е притежавала книгата, но я е дала на заем на някой друг.
През 2009 г. Дерек Абът, професор в Електротехническото и електронното инженерство в Университета в Аделаида, предложи кодираните букви в книгата да са следи от ръчно криптиране или дешифриране на съобщение с помощта на еднократна подложка - шпионаж техника, която може да се основава на текст от книга (в случая вероятно „Rubaiyat of Omar Khayyam“).
Откритието може да даде тежест на идеята, че смъртта по случая „Таман Шуд“ е свързана с чужд шпионски пръстен, действащ в Австралия. Но самоличността на мъртвеца остава неизвестна.
Търсачи с палатката на площадката, сега известна като Дятов проход.
През февруари 1959 г. изследователите в северните планини на Урал в Русия откриха изоставения къмпинг на ски-походно парти от девет души, които бяха в неизвестност от няколко седмици. Палатката беше разкъсана наполовина, очевидно отвътре, и пълна с обувки и други вещи, докато няколко комплекта отпечатъци, в чорапи или боси, водеха далеч в снега.
Телата на всичките девет туристи в крайна сметка бяха възстановени през май същата година, след като снегът се размрази. Повечето бяха умрели от хипотермия, но при двама бяха счупени черепи, при две бяха счупени ребра, а на един липсваше езикът й.
Случаят стана известен като инцидента на прохода Дятов, след името на лидера на групата Игор Дятов. Партията беше съставена най-вече от студенти или завършили университет в Екатеринбург в руската област Свердловск.
Въпреки че официалното съветско разследване установи, че причината за смъртта е „завладяваща природна сила“ - вероятно лавина - все още няма ясно обяснение на събитията, настъпили на прохода Дятов. Някои теории спекулират, че партито е нападнато от диви животни или че масова паника, причинена от нискочестотни звуци, разпръсна групата. Има дори силно спекулативни връзки с предполагаеми доклади, че НЛО са били наблюдавани в района близо до това време.