Версия от 13:50, 17 октомври 2019
160 bytes added , преди 3 месеца
Версия от 12:04, 18 август 2019 (редактиране)
Текуща версия към 13:50, 17 октомври 2019 (редактиране) (връщане)
| население = 50
| население-гъстота-място = 240-тоо
| БВП = $217, 000
| валута = [[Новозеландски долар]]
'''Островите Питкерн''' ({{lang|en|Pitcairn Islands}}, изговаря се '''Питкеърн''') са [[британски задморски територии|британска задморска територия]]. Разположени са в центъра на южната част на [[Тихия океан]], приблизително по средата между континентите [[Австралия]] и [[Южна Америка]]. Най-близките съседи са островите [[Туамоту]] и Гамбие ([[Френска Полинезия]]) и [[чили]]йският [[Великденски остров]]. Питкерн е първата [[Великобритания|британска]] колония в Тихия океан. Групата се състои от 2 острова и 2 атола, от които само Питкерн (4,6 км<sup>2</sup>km²) е с [[вулкан]]ичен произход, отвесни скали и населен, а останалите три са ниски и ненаселени.
[[Файл:Mutiny HMS Bounty.jpg|мини|ляво|Бунтовниците свалят Блай и екипажа му в лодка и ги оставят на произвола на вълните, 29 април [[1789]] г.]]
[[Файл:Map of Pitcairn Isl.png|мини|Карта на островите Питкерн.]]
Британският военен кораб „Баунти“ („Щедрост“) под ръководството на капитан [[Уилям Блай]] напуска [[Англия]] и след трудно пътуване покрай нос Хорн (Южна Америка) в края на [[1788]] г. достига бреговете на остров [[Таити]] ([[Френска Полинезия]]) в [[Тихия океан]]. Задачата е да се натоварят калеми от така нареченото „хлебно дърво“ и да се превозят до Карибските острови, където да бъдат засадени, с надежда да се прихванат и отглеждат успешно. Екипажът се справя с тази задача за няколко месеца..., но в това време вкусва прелестите на местния климат, на свободното поведение и леките нрави на младите таитянки. Моряците стават все по-небрежни при изпълнението на задълженията си. Блай се отнася грубо и дори садистично към тях и налага сурови наказания, най-често бичуване. Недоволството сред моряците нараства. И когато през април [[1789]] г. „Баунти“ напуска [[Таити]], част от моряците под водачеството на помощник-капитана Флечър Крисчън се вдигат на бунт, свалят Блай и верните му привърженици в лодка, оставят ги на произвола на вълните, а корабът с останалите метежници се връща в Таити. Въпреки всичко капитан Блай и неговите хора успяват да се доберат до [[Англия]], което означава, че за бунта вече се знае, че наказателната експедиция няма да закъснее и че всички ги очаква бесилката. Затова „Баунти“, предвождан от Флечър Крисчън с още осем бунтовници, шест мъже таитяни, дванайсет жени таитянки и едно момиченце, тръгват да търсят убежище и през януари [[1790]] г. го намират на труднодостъпния, ненаселен, но плодороден остров Питкерн.
В началото на 1790 г. те достигат труднодостъпния и ненаселен, но плодороден остров Питкерн, и влизат в малкия залив, наречен после Баунти Бей,. На [[23 януари]] 1790 изгарят кораба и така се изолират от света. Но в райския кът нещата не потръгват. Скоро възникват конфликти между белите мъже. А пък мъжете таитяни роптаят, защото са ощетени при разпределянето на парцелите земя и жените (на шестимата таитяни се падат само три жени, докато на всеки от белите се пада по една жена). Недоволството им достига върха си, когато умира една от жените на белите и една от жените на таитяните му е дадена като „заместител“. Кризата прераства в кървав сблъсък и в края на септември 1793 г. петима от бунтовниците, в това число и Флечър Крисчън, са жестоко убити. Но скоро останалите живи моряци и вдовиците отговарят на удара и всички мъже таитяни са избити. По-късно двама от бунтовниците се пропиват. Единият пада в морето и се удавя, другият озверява, когато жена му умира и е убит от последните двама бели. Тогава най-старият моряк, Джон Адамс, ровейки в пренесените от кораба сандъци, попада на старата корабна Библия. Взима я в ръка, избърсва праха и чете на отворената страница стиховете от 1 Коринтяни, глава 6/9,10. Това му прави силно впечатление и скоро започва да чете Библията и на другите. На острова се възцарява мир. Питкерн е преоткрит съвсем случайно чак през февруари [[1808]] г. от Мейхю Фолджър – капитан на американския китобоен кораб „Топаз“, когато е останал жив само един от моряците – Джон Адамс. Заедно с него на острова живеят още тридесетина души, потомци на английските моряци и на таитянките. По-късно на острова пристигат мисионери и населението, изучавайки Библията, приема протестантството /(всички са адвентисти от седмия ден/). И вВ това затворено общество се почита Библията и са толкова привързани към своя остров, че не желаят да го напуснат окончателно. На снимки от острова ще видите църквата и Библията. През [[1957]] г. на южния край на острова са открити останки от британския кораб „Баунти“.
Цялото владение има площ 45 km², от които само 4,5 km² се падат на самия остров Питкерн. Той има дължина 3 km и широчина 1,5 km. Бреговата Тихоокеанска ивица е 51 km. Най-високата точка е Пауала Валей Ридж, 347 m. Броят на жителите се изменя, достига до 233 души през 1937 г., но понастоящем неговото население е 48 души (2007 г.) души и едва ли ще се запази поради емиграцията на младите островитяни. През [[1856]] г. заради пренаселване на острова около 200 човека са изселени на остров Норфолк. Въпреки това някои от тях се връщат след време.
Климатът е субтропичен (топъл и влажен), но на острова няма реки и жителите трябва да се запасяват с дъждовна вода. Средна годишна температура 17&nbsp;°C и валежи – 2500 ммmm годишно.
Изключително трудно достъпен остров Хендерсън (Елизабет, 37,3 км<sup>2</sup>km², {{coord|24|21|S|128|19|W|}}) се намира на 168 km североизточно от Питкерн, около 8 пъти по-голям от него и е необитаем. Той е образуван от подводни вулкани. На него има множество птичи колонии и съответно той е много богат на гуано (фосфати). Островът е открит на 29 януари 1606 г. от испанския мореплавател [[Педро Фернандес де Кирос]], а на 17 януари 1819 г. – вторично от английския морски капитан [[Джеймс Хендерсън]].
Атолът Оено (4 km<sup>2</sup>², необитаем, {{coord|23|56|S|130|44|W|}}) е открит случайно през юни [[1819]] г. от капитан [[Джеймс Хендерсън]]. Атолът се състои от две островчета Оено и Сънди и носи печалното име „Бащата на корабокрушенията“. През всичките тези години по неговите брегове са се разбили десетки кораби. Намира се на 121 km северозападно от Питкерн.
Атолът Дюси (0,7 km<sup>2</sup>², необитаем, {{coord|24|41|S|124|47|W|}}) е открит на 26 януари 1606 г. от испанскиятиспанския мореплавател [[Педро Фернандес де Кирос]], а на 16 март 1791 г. е преоткрит от [[Едуард Едуардс]], капитан на британския военен кораб „Пандора“, който безуспешно търси „Баунти“, но така и не достига до Питкерн. Намира се на 477 km източно от Питкерн. Това е един истински атол с един голям и три по-малки островчета. Едуардс нарекъл острова в чест на своя шеф лорд Дюси. На острова няма никаква растителност, но има големи фамилии от най-разнообразни птици.
Населението е религиозно и почти изцяло образовано. Всички са [[Протестантство|протестанти]] ([[Църква на адвентистите от седмия ден|адвентисти от седмия ден]]). Официалният език е [[Английски език|английски]], но хората говорят на местен питкернски диалект, който е смесица от английски и таитянски думи. Проведените през последните години допитвания показват, че жителите не желаят да се присъединят към някоя от независимите островни републики в Тихия океан, а искат да си останат британско владение. Те не плащат данъци, получават ежегодна субсидия от 1,5 милиона долара и сигурността им се гарантира от британските въоръжени сили.
В памет на изгарянето на кораба „Баунти“ през 1790 година, [[23 януари]] се празнува от местното население като „Ден на Баунти“.
Взето от „https://bg.wikipedia.org/wiki/Специални:MobileDiff/9643988“.