ИСТОРИЯ НА ДРЕВНИТЕ ТРАКИ - Паметта на българите
Проф. Н. Йонков-Владикин
Наченки и растеж на арийската цивилизация от над 8 000 години пр. Хр.
Второ издание въз основа на книгата от 1911г., отпечатана в Пловдив от Беловеждов.
Никола Йонков Димитракев — Владикин (1862-1918) е български журналист и книжовник. Братанец на Евстатий Пелагонийски, баща на професор Любомир Владикин. Роден и починал в село Голямо Белово, Пазарджишко. Редактира вестниците „Народен приятел“, „Драгоман“ и списанията „Дума“, „Разум“ (1893-1896) и „Съкровище“ (1898-1899).
„Народите на класическата древност и техните цивилизации ни бяха познати само по описанията на гръцките автори, обаче прочитането на египетските йероглифи и асиро-вавилонската клиническа азбука дадоха стремителен подтик към археологически разкопки на стари столици, селища и обекти, вследствие на което пред нас се откриха нови народи, нови империи и цивилизации, чиито основи са градили именно предците ни, които ни слисват със своя бурен и плодовит живот и катастрофални падения.
Според нас в най-старите времена тракийският народ, съставен от много племена, е имал един език, разделен на много наречия и е населявал Балкански и Малоазийски полуострови, Дакия - Румъния и Скития - Украйна до Киев.
В далечните времена тракийският народ е бил „най-многочисленият след индийците“, както се изразява бащата на историята Херодот. С тая книга ние искаме да го възкресим и да го накараме да разкаже сам подвизите си. Той помогна на Египет и Халдея да се освободят, да растат, да развият културата си. Той даде религия, църковен език, умения в земеделието и занаятите на Персия и Индия. Той основа Рим и създаде величието му. Научи финикияните да подражават индустрията му. С разселването си той разпространи своята цивилизация в Европа и така я обедини с цивилизацията в Азия. Той сложи на първо място братството на народите и храма на науките. (8 стр)
"Чуй, какво дума Талиеспин, бард от VІ век след Христа, че един
многочислен народ с високи дарби, изкусен и енергичен, от смели моряци бил първият твой обитател и владетел!
Никой не дръзнал да се равни на силите му, защото чрез духа си той се прославил и напълнил Европа със страх и трепет“ - от The Myvyrian Archaiologi of Wales; Talies, of Ludd - стр. 131.
Келтските Триади за същия факт дават по-подробни сведения.
Ето преразказ как ирландските барди в своите далечни предания възпяват идването на своите деди: "Пришълците, добри моряци, като минаха Мъгливото море и населиха острова Британия и страната Лидау ( стара Франция и Белгия) гдето и останаха. Били несметни върволици, добродетелни и строги, властолюбиви хора, сподирени от стадата си, от жените, децата и родителите си. Предвождали ги подобно на тях строги и добродетелни свещенослужители. Главатар на този народ бил наследие на онова далечно Божество, което, възседнало двуколесна колесница, отведе траките в полите на Ливанските планини, в Персия, в долината на Индус, на Пенджаб и полите на Хималаите и даде цивилизациите на народите, както То (божеството) се хвалебства в трагедиите на Еврипида" - (пак там).
То минало и в Италия, сподирен от етруските траки. Ирландските поеми го именуват Ю. Всемогъщий. Със сърпа и житни класове, сеело култура по страните и народите. Той е жрец, вожд, законодател, подобно на Мойсей, и посмъртен Бог. Сподирен от обожателите си нищо не е в състояние да му се възпротиви, всички пред него прекланят глава. Земите стават отечество на народа му.
Преданието на ирландците говорят, че това Божество наредило да се разчистят новите земи, да се разорат и засеят, за да родят храна. Научен бил народа на земеделие и скотовъдство, на къщни, семейни и на племенни наредби (пак там).
Източник: Преразказ по книгата
Автор: Никола Вапцаров - Владикин
Въпросът за доколко е дълбока древността на белият човек е почти решен, ако, разбира се, нови открития не поколебаят логиката. Той е бил съвременник на мамута и костите му се намериха смесени с мамута в Средна и Южна Европа. Там той с времето си се развил и образовал. Бил е добър скотовъд и след това – земеделец и занаятчия, което се датира от преди 12 до 13 хиляди години преди Христа. Така че да говорим за произхода на арите в Персия и Индия, са празни приказки на езиковедите, които улавят човека вече образован и със свой език, дошъл там от далечни страни, както говорят Ведите.
Езиковедите, каквото и ще да си мислят, не може сами да сочат пътя на развитието на народите, което зависи от много осезателни факти. Те добре биха сторили да напуснат мечтите си и да отстъпят първенството на историята.
От друга страна, Фик преди малко
доказа ясно, че арийските диалекти на Мала Азия, начело на които стои фригийският, принадлежат безспорно на европейската
група. Този факт се съгласява с елинското предание, според кое-
то бригите или фригите първоначално са били в Тракия, а също
така и с еднаквостите, които посочва Платон, между гръцки-
те и фригийските думи - Еродот: VІІ. 73; VІІІ. 138; Страбон: ХІV. 618, Х. 471. VІІ. 295; Ариан: в Remargues sur Denis le Periegete на Евстатий, 322; Платон в Кратил, гдето казва, че οινοζ, χυνοζ, υδωρ били тракийски думи и траките другояче ги произнасяли.
Както посочвам другаде, отсъствието на желязото в пред елинските находки на Троя показва, че не са съществували никакви отношения между западните брегове на Мала Азия и страните отвъд реката Али. Асирийските надписи ни довеждат до предположението, че най-малко до ХІІ век преди Христа нито един арийски народ не се е бил настанил на изток от тая река и значи няма как да дойде от там в Троя, още повече в Тракия.
Езиковедението 32 стр.
каквото и ще да се мисли, не можа да ръководи историята, коя-
то почива на съвсем осезателни факти. Езиковедите добре биха
сторили да напуснат мечтите си и да отстъпят първенството на
Индо-германската теория
при съвременните знания не издържа и най-малката критика, и нейното здание, градено сто години с най-голяма ревност, отдавна е рухнало. Това именно показва и тая книга.
Месторождението на бялата раса или рая на европееца – Адам, не се поставя вече в пустините нито на Кавказ, нито на Памир и Инду-Куш. Последните две планини са посетени лично от Ujfalvy, който казва, че те са необитаеми. Същото описание прави, със същото мнение и Елизе Реклю. А г-жа Clemence Royer, преводачка на Дарвин, смята, че тоя рай трябва да слезе от ледовете на Памир и Хинду Куш и да се нагласи нейде около Черно
море и Малоазийския полуостров. (37 стр)
ПРЕДИСТОРИЧЕСКИТЕ ТРАКИ
Класическите учени единодушно поддържат становището за местния произход и дълбоката древност на траките. С този въпрос особено се занимавали египтяните. Фараонът П’шемалко = Псаметих І съставил комисия от учени жреци, която да определи кой народ е най-старият на света „От това време“, дума Еродот, „египтяните смятат фригите по-стари от себе си, а себе си – по-стари от останалите народи“. (40 стр)
Апуле поддържал това сказание: "Асирите бяха завладели царството му (Египет), обаче тракийските войни навлязоха в долината на Нил, разбиха завоевателите, изгониха ги и освободиха страната. От това време египтяните смятали фригите за свои освободители и ги почитали високо. От тогава учените жреци дирили в старите паметници от страната на спомените данни за своите освободители и ги намерили до най-дълбоката древност в лицето на А-нибис и нарекли траките "първородни" - Апуле: „primigenii Phryges“ XI и 41 стр.
Според Еродот траките именували хляба бук. На санскритски значи ядене и ако ѝ се постави частицата а-букта означава не ял. Сегашната дума хляб е латинска gleba (самун). Бук е твърде стара дума. Когато тракиецът е събирал за зимовище буковия жир=жълъд, защото дъбовият е много горчив, дал на това дърво името бук = хлебно. Буги той нарекъл и поляните, които давали храна на овците и воловете, както се именуват и сега ливадите в Батак. Старите траки рудари в Бретан, наричани бретони, в Западна Франция именуват и сега овчаря бугел. С горния смисъл трябва да е поставена и кириловската буква буке и букувар, бук (buch – книга) у немците, буквен (bouquin – книга) у французите, сиреч умствена храна. Същият корен съществува в старогръцки и латински. (41 стр).
Латинският поет Лукреций Кара, отива още по-далеко: той едва ли не смята Тракия за сърцето на земята, където се родили боговете и житата, които се разпространили после по целия свят. Към богинята Земела той отнася следния свой текст: „Народите на всичките страни според един древен и тържествен обичай, я наричали Идайска. Кортежът ѝ се състоял от фригийци, защото в тяхната земя, казват, „най-напред се родило житото“ - De rerum Natura. II. 610–613: Hane variae gentes antiquo more sacrorum,
Idaem vocitant matrem, Phrygiasque catervas и 42 стр.
Омир, който живял четири века след гибелта на Троя, пре-
тендира да знае траките преди основаването на столицата им.
Той влага в устата на троянския княз Еней следните думи: „То-
гава светия Илион още не беше основан в равнината и нашите
деди тогаз населявали полите на Ида, богата с извори“.1
Все въз основа на туй упорито предание Плиний Старий ни
свидетелстват, че тракийският цар Азонак (Boz-Аа-пакт), живял
6200 години преди Христа и написал двеста хиляди стиха. Той
бил много векове по-стар, дума авторът, от Мойсея и Тотапата2
Най-после библията още в битието започва да говори за ми-
зите, които били известни на пророците под името мешек или
мшек.
В тия единодушни предания съществува някаква доза от
истината, че траките са първите жители на отечеството си или са „първородни“, да се изразим с думите на Апуле.
Тракийката и дългите обици
Точната форма на тия диадеми доскоро носили жените в Габрово и в
народния наш Етнографски музей фигурата, представляваща габровка, е окичена със същата диадема. Ще напомним, че дългите троянски обеци се носят и днес в Карнобат и околията му.
Доктор Вилхелм Дорпфелд се е опитал да определи с цифри
тая древност. Той поставя основанието на града между 3000 и 2600 години преди Христа. Това определение може да се установи по бронза, който изобилства във втория археологически пласт на града и показва, че троянците са знаели да го произвеждат от стопяването в едно на
медта и калая. И тук именно го е приобретило тракийското рударство, защото тая промисъл да се произведе бронз, принадлежи само на културните народи. W. Dorpfeld: Troja 1893, стр. 86. Резултатите от своите разкопки на Троя той посветил на г-жа София Шлиман, с което е извършил акт на научна признателност към паметта на откривателя на древна Троя д-р Хайнрих Шлиман. (49 стр).
Мизите 71 стр
Ту-култиа-бал-ешарра казва: "Мизите завладели Пурукузи и ще да е към коритото на Ефрат. А Ксенофон Анабазис (V. 3. 4. 5) допълва: "Планината, в полите на която живели, се именува Болгар; там рудниците се наричат Болгар-Маден, има села, които и сега носят имената: Болгар, Голоша, Мачка и Стари, вероятно поселения на българи рудари. Всичките мъже и жени тук са бледолики". На Ксепофон може да се даде вяра. Той воювал с мизите, превзел столицата им, името на която не ни обажда, изгорил жив царя им в неговия дворец.
Краткият преразказ на книгата "История на древните траки"
от проф. Никола Вапцаров-Владикин
направи Николай Увалиев
паметникът на Мида