Има такова чувство...
България • 1972 г. • 90 минути •
Сценарий: Александър Карасимеонов и Константин Павлов
Има такова чувство - по-силно от страстта, по-предано от верността и трайно като вечността. Безусловната обич към човека е любов извън представите на обществото
Двайсетгодишната Мария е в проблемни отношения с родителите си, предизвикани от различията във възгледите им за нещата от живота. След несподелена първа любов Мария издига обичта до човеколюбие, трудно съвместимо с общоприетите модели на обществото. Баща й я отвежда на почивка в хижа на Витоша. Там попада в компанията на самонадеян архитект, свенлив журналист, страхлив учител и дребнав педантичен юрист, които скоро започват да й досаждат с ухажването си. Мария търси опора в спомени от миналото. Мечтата й е била да стане лекарка като леля си Ирина, която за нея винаги е била еталон за нравственост.
Бивша участничка в антифашистката борба, впоследствие Ирина е обявена за загинала или безследно изчезнала във войната във Виетнам. Мария уверено върви по пътя към своя идеал. В болницата, където стажува като медицинска сестра, се запознава с Николай, в когото се влюбва. Без да подозира за чувствата й, той споделя своя тайна - има приятелка, бременна от друг. Съветът на Мария е да се ожени за нея. Тя не само пренебрегва своите чувства, в името на тяхното щастие, но дори им помага. Младото семейство няма къде да живее и Мария щедро им предоставя жилището на леля си, убедена, че Ирина би одобрила този жест на истинска обич. Това води до скандал в семейството на Мария, но тя е убедена в правилността на постъпката си. Отстоявайки своята индивидуалност, трябва да се върне към живота по пътя, който вече е избрала, но с по-голяма сила.
Специалната награда на журито, награда за женска роля на Невена Коканова и Награда на ЦК на ДКМС на Виолета Донева от Фестивала на българския игрален филм във Варна /1972/
Резултати от вътрешната проверка на НКЖИ за катастрофата на прелез в Асеновград