Вазовият Сопот - частица история с дъх на карловска Розова долина
Катя Конова 08 Октомври 2017 207 видяна
Едва ли има българче, което да не е закърмено с този стих и което да не знае, че неговият автор е патриархът на българската литература- Иван Вазов. И когато става дума за патриотизъм и национална памет, едва ли има по-подходящ будител, към чиито творби да се обърнем, за да си припомним, да спомняме и да не забравяме кои сме и каква е историята ни.
Не случайно в негова памет и чест има изградени и съхранени къщи – музеи в три града в страната ни – София, Берковица и родния му Сопот, като последната е включена и в Стоте национални исторически обекта, които всеки уважаващ себе си българин трябва да познава и всеки чужд турист е добре да посети. Да не говорим за това, че в цялата страна, във всеки град и село има улици кръстени на него, а и друг обект от национално значение също носи с гордост името му, а именно Народният театър „Иван Вазов".
Иван Минчов Вазов е роден през 1850 година в едно китно градче , разположено в подножието на Стара планина – Сопот. Градче, създадено още през XIV век, със занаятчийска насоченост и препитание, едно бижу в необятната карловска долина, изиграло значителна роля в историята ни по време на Априлското въстание и Руско-турската освободителна война: „И ето, мисълта ме повръща в моя роден град Сопот, в навечерието на въстанието. Каква трескавост владее и каква събуденост в погледите! Готви се нещо. Младежите правят тайни събрания. Апостоли идат и заминават. Оставят следи в сърцата и умовете. Ето и мургавото лице, и черни блестящи очи на огнения Каблешков. Той е в едно кафене, дето са събрани първенците и чорбаджиите. Става разговор за тежкия поминък, за спирането на занаяти и търговия.
http://travel.spisanie.to/%D0%B8%D1%81%D1%82%D0%BE%D1%80%D0%B8%D1%8F-%D0%B8-%D1%86%D0%B8%D0%B2%D0%B8%D0%BB%D0%B8%D0%B7%D0%B0%D1%86%D0%B8%D1%8F/9164-%D0%B2%D0%B0%D0%B7%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%8F%D1%82-%D1%81%D0%BE%D0%BF%D0%BE%D1%82-%D1%87%D0%B0%D1%81%D1%82%D0%B8%D1%86%D0%B0-%D0%B8%D1%81%D1%82%D0%BE%D1%80%D0%B8%D1%8F-%D1%81-%D0%B4%D1%8A%D1%85-%D0%BD%D0%B0-%D0%BA%D0%B0%D1%80%D0%BB%D0%BE%D0%B2%D1%81%D0%BA%D0%B0-%D1%80%D0%BE%D0%B7%D0%BE%D0%B2%D0%B0-%D0%B4%D0%BE%D0%BB%D0%B8%D0%BD%D0%B0#sigProGalleria979297c0e3
Внезапно Каблешков се намесва в разговора: „Знаете ли, казва той, кой е причина на това зло?" Всички зяпат с любопитство. А той казва с натъртен глас: „Причина е тиранското правителство!" Пръв път се чуват такива опасни думи, изказани открито! Какво правят тия хлапаци от първо отделение при огнището вкъщи? Нещо правят там? Стопяват олово и леят куршуми. А тия млади жени-домакини с престилките – какво месят в нощвите с такава тревога и възбуждение? Месят пексемет за утрешните въстаници, когато стане нужда да потърсят прибежище в планината. Всичко това се върши скришом и всичко това е известно. Имахме голяма череша в лозята. Един ден тя се отсича, хубавата дебелоствола череша. Кой я отсича? Отсича я някой по заповед на баща ми. Сутринта нейният ствол е в задния двор на чорбаджи Мича Кючука Шишеджиев, старият и пламенен родолюбец. Няколко дърводелци одялват ствола и го пробиват с голям свредел. Това е черешовият топ." – из „Спомените ми от Априлското въстание" –Ив.Вазов
Въпреки, че бива напълно опожарен по това време, Вазовград или днешен Сопот изниква като феникс от пепелта. Името му, оспорвано и променяно през годините , все пак възвръща старославянското си значение /поток или изкуствен воден улей/, прилягащо толкова много на и до днес течащата по улиците вода и множеството свободнотечащи чешми в градчето. Тук може да се види Девическият метох "Въведение Богородично", място описано нееднократно във Вазовите произведения , което оцелява само частично при опожаряването на града, и където историята помни много съществени случки от онези размирни и съдбоносни години. Тук се намира и Сопотският манастир "Св. Спас", крепостта Аневско кале датираща от XIII - XV век, църквата "Св. Св. апостол Петър и Павел", чието описание можем да срещнем във Вазовият роман „Под игото". Тук са и воденицата на Дядо Стоян, Радиното училище, монументът "Въведение на Светата Дева Мария"и разбира се родната къща на Вазов.
Автентичната къща е била разрушена в годините преди Освобождението, но през 1920 година в навечерието на 70-годишния юбилей на писателя се взема решение тя да бъде реконструирана. Твърди се, че малката едноетажна къщичка е възстановена с помощта на описание от Вазовата сестра и скица рисувана от самия него. И днес тя е застлана с ръчно изработените от майката на писателя, Съба Вазова, пътеки и губери, съхранила е в себе си онзи възрожденски дух на своето време, с калдаръменото китно дворче, лозата под чардака, пейката, за която Вазов казва,че е любимото място на баща му. В съседство се намира колоритно направена експозиция, където са пресъздадени от восък някои от най-интересните Вазови герои, както и стаята с възстановката на „Бръснарницата на Хаджи Ахил" от едноименния разказ „Хаджи Ахил" и повестта „Чичовци".
Сопот, е съхранил в себе си частица история. История, която трябва ревностно да пазим, история, която трябва да съхраним за бъдното, така, както тя е достигнала до нас. И да не забравяме, заветните Вазови строфи:
Иван Вазов биография
Кратка история на бирата
Стенната живопис в Италия
Хан Аспарух в Стрелча