﻿ Поезия Archives • Страница 3 от 5 • Православие.БГ
Зората свари ме на път. Шуми край мен гората млада, – дъхът на пролетна прохлада аз вдишвам леко с пълна гръд; и моето сърце трепти с крила на лека чучулига, която в утрото лети...
Видях Христа. Той беше в две очи усмихнати и пълни с топла влага, – и чух Гласа Му кротко да звучи във детска реч – забъркана и блага.
Отлетяха гълъбите рано – попиляха цъфнала липа, мойто братче оттогаз не стана, кротко дигна поглед и заспа. И свалиха тъмната икона да светят чемширена вода, – Божията майка в небосклона гледа като утринна звезда....
Яви се Добродeтелта Пред Бога И каза му: -Напразно ходя, Боже, по света, Напразно проповядвам обновление; не мога Души заспали да пробудя, мрачни умове Да осветля! И мойте трудове За да не сгинат без...
Запитаха един арабин: – Как се увери Че съществува Бог? Той каза: – Господ се не крий. Преко пустинята животни всякакви минават И отминават, Ала низ пясъка стъпунките им ги издават. . . Така...
Аз наведох глава. И разбирам, о, Господи, всичките: леопарда ударен на смърт и свален във степта, и цветеца, що дига в пустинята жълти езичета и задъхан зове, и умира за капка вода. Аз разбирам...
Публикувано в СкайФорум Сред всички църкви – в най-добра се моля, най-желана. Стар бор сред старата гора ехти като камбана.
Слово и друго слово – в Храма крила Херувимски. Слово до Слово полягва нито близко, нито далеко; от едно слово до друго – безмълвие, измерено с мяра; а между тях си почива непостижимата Шехина*....
Манастирска тишина
Към сините планински върхове, към тишина с молитви напоена, клепалото със равен глас зове душата ми, от мъки уморена.