свобода на словото | Блогът на Димитър Божанов
Je Suis TV7 или за свободата на словото в България
30/04/2015 21/05/2015 ~ Dimitar Bozhanov	~ Вашият коментар
Най-скандалното, което видях около вчерашното фиаско пред ТВ7, като изключим милицията, бяха всъщност реакциите на хората. Изуми ме злорадството, с което мнозина изразиха радостта си от това, че някой се опитва да прекрати дейността на една медия и да остави служителите ѝ без работа. Така им се пада, злобееха и продължават да злобеят мнозина „светци“. Да ги затварят, майната им, радваха се. ТВ7 и свобода на словото нямат място в едно изречение, подмятаха други, за да подчертаят обществената си позиция, да не би някой да ги вземе за симпатизанти на Бареков (не че има такива в държавата, че навярно и в самата ТВ7, а може би особено пък там, но за всеки случай).
Нека веднъж завинаги да развенчаем мита за „свободните медии“. Напълно свободна мейнстрийм журналистика няма, не може да има и според мен е нереалистично да се очаква нещо такова от тази професия. Много бързо и лесно ще ви докажа това гръмко, макар и самоочевидно от друга страна твърдение. Има две нива на радикална зависимост в журналистиката, които няма как да бъдат преодолени. Първото е това на самите журналисти. За наша всеобща изненада всички те, колкото и да са добронамерени, колкото и високи да са идеалите им, те все пак работят срещу заплащане. Колко неочаквано, нали? С други думи те имат дадени ангажименти към стопанския субект, на когото са продали определена част от времето и компетенциите си и по закон са задължени да изпълняват въпросните ангажименти. И да, част от тях включват да не уронват престижа на юридическото лице, да се съобразяват с политиката му и, разбира се, на първо място да вършат каквото се иска от тях отгоре надолу по веригата на служебната йерархия. Е, разбира се, свободни са да напуснат по всяко време, но и вие, и аз знаем, че това невинаги е толкова просто, особено в България.
Второто ниво на зависимост е също толкова явно и то е корпоративното. Вие сериозно ли вярвате, че има популярни медии у нас, които са реално напълно независими? Че да не би да работят про боно, пък аз да не съм чул? Хайде, за национаната телевизия и радио съм склонен да приема, че са като цяло независими, макар и там неминуемо да има от време на време определени косвени политически влияния с уволнения, назначения на правилните хора и т.н., но то си е почти в реда на нещата, че много хубаво не е на хубаво, дето има една приказка. Повечето частни медии обаче няма как да бъдат независими в собствения смисъл на тази дума.
Блогът ми е независим, защото никой не ми плаща, за да го водя. Централните национални меди не са, никога не са били и никога няма да бъдат независими нито от акционерите си и техните лични, корпоративни и политически интереси, нито от спонсорите си, нито от различните лобита, с които са вързани собствениците им. Друг е въпросът, че в случая с ТВ7 някои хора и кръговете около тях действаха толкова аматьорски, явно и пошло в употребата на медията за някакви лични и частни амбиции, че станаха за смях дори на начинаещите лобисти, а резултатите от щурия им медиен вабанк бяха силно противоречиви и изключително кртковременни. Опитните медии го играят много по-рафинирано, по-деликатно, та хората поне да не са сто процента сигурни, че и тяхната дейност подлежи на външни въздействия. И номерът минава всеки път. А дейността им естествено, че подлежи на външни въздействия и е обект на такива, добро утро, свате!
Реална свобода на словото, уважаеми дами и господа, има единствено в интернет, където сядаш и пишеш на своя глава каквото чувстваш, както го чувстваш, когато го почувстваш. Не се отчиташ пред никого, нямаш редактор, който да ти каже какво и как е добре да се пише/каже и какво не е добре, кое събитие да отразиш и кое не, коя новина да включиш, коя да отпадне, кои гости са подходящи за шоуто, кои не стават, кой е „от нашите“, кой не и т.н. Няма акционери, които да те натискат, няма политически лобита, които да те изнудват, само собствената ти дебела глава и блогърски ентусиазъм. И всъщност дори това не е независима медия, защото е на сто процента зависима от твоите лични убеждения, вярвания, пристрастия и т.н. И това е третото ниво на зависимост – субективното верую, идеология, ценостна система. Така и в големите обществени медии има в най-добрия случай единствено относителна свобода, от време на време и никога по всички теми, а журналистите са наистина последните, на които трябва да им се търси сметка за това, колкото и парадоксално на първо четене да ни звучи подобно оправдание. Просто така работи пазарът и ние нищо не можем да направим по въпроса.
ФОТО DARIKNEWS.BG
Другото от вчера си беше смешна, за да не кажа потресаващо тъпа пиарска издънка на МВР, за която набързо хвъркнаха две глави от сравнително нисък ранг. Всяко чудо за три дни. Ако скоро ТВ7 не си намери кой да я храни, явно че лека полека ще им спират сървърите. Разбира се, другата издънка пък беше на „кредиторите“, които работеха по „инструкция“ да спрели излъчването на телевизията същия ден. Доста наивно май, пред вид, че няма нищо общо с процедурите по преустановяване дейността на такъв тип медия. Чак се зачудих цирк ли е това, някакъв нескопосан саботаж ли, какво… Съчетано с милиционерския ансамбъл около сградата и в студиата, за момент това наистина изгеждаше като тоталитарен тип посегателство срещу свободата на словото в държавата, което пак нямаше да е чак такава изненада, пред вид къде се намираме. Абе българска работа…
Колкото до ТВ7, понеже съм работил преди време като външен автор в тази телевизия и знам от първа ръка, че екипът им е изграден в голямата си част от чудесни, честни хора и отлични професионалисти, искрено им пожелавам да си запазят работата или да успеят бързо да си намерят по-добра. Колкото до това дали носят някаква лична отговорност за Барековата одисея от близкото минало, в Библията е казано да прощаваме дори на враговете си. „Тогава Петър се приближи до Него и рече: Господи, колко пъти да прощавам на брата си, кога съгрешава против мене? До седем пъти ли? Иисус му отговаря: не ти казвам до седем, а до седемдесет пъти по седем.“ (Матей 18:21-22). И още: „Защото, ако простите на човеците съгрешенията им, и вам ще прости Небесният ви Отец; ако ли не простите на човеците съгрешенията им, и вашият Отец няма да прости съгрешенията ви.“ (Матей 6:14-15). Защото безгрешни по тая земя няма, така че, айде, нема нужда да ми го играете светци…
А за свободата на словото в България, пък и в по-цивилизования свят по принцип – малко, но от сърце.