Сивостен :: Хиндемит (2006) (ревю) - Андрей Слабаков, Комедия, Антоанета Добрева - Нети, Валентин Ганев, Валентин Танев, Деян Донков, Ерн
Автор: Мариана Иванова, неделя, 22 февруари 2009.
"Хиндемит" - неразбираем и несмешен
Някой беше казал, че чувството за хумор е 90% мисъл и 10% талант. Съгласна съм с тези проценти. Няма как един човек, ако е ограничен, да може да поеме шега и съответно да отговори със същото.
А няма нищо по-тъжно от това да сте оперирани от възможността да се засмеете на нечия иронична забележка. Животът и без това е сложен и сериозен, за да не можем да се възползваме от лукса да го приемаме с шеговито намигване.
Не чак толкова отдавна бе премиерата на българския филм “Хиндемит” на режисьора Андрей Слабаков. Не мога да разбера аз ли нямам чувство за хумор или той. Защото ако е първото, аз дълбоко не разбирам неговото. В неговия комедиен фарс става дума за две семейства, които се съревновават помежду си във всичко - във вещите и дрехите, които имат, начина, по който правят любов и в рекламираните отвари, които си приготвят. Обичат се достатъчно, за да започнат неистово да се мразят.
В тази “трагикомедия на абсурда” всичко като че ли е много вярно. Всеки от нас може да намери нещо от своето ежедневие и лудост, или от това на съседа. Но има нещо(а), което пречи да сме удовлетворени от това, което наблюдаваме в “Хиндемит”. И което ни пречи да го харесаме. Дали е историята или начина й на разказване, или жанра, или ролите на Малин Кръстев, Валентин Танев, Тончо Токмакчиев и др., които не става ясно защо се появяват и изчезват, а ние оставаме в недоумение, и в търсене на отговора, какво се опитваше да ни даде автора.
Това, което наистина може да адмирирате след края на филма обаче са изпълненията на актьорите в главни роли - Ернестина Шинова и Деян Донков. Те играят по две роли, и то доста убедително.
Но кого всъщност го интересува да види на кино нещо, което споделя живота му или по-скоро кошмарите му вече повече от петнадесет години. На никой не му се гледа това, от което се опитва да избяга. Гледа му се нещо смешно или нещо смислено. “Хиндемит” обаче не е нито едно от двете. Не е естествено да се набутва в очите на хора абсурдът, който ни заобикаля отвсякъде и непрекъснато ни напомня за това, че ни е оградил със зид, който е невъзможно да прескочим. Може или да се натъжите, или да се ядосате след такъв филм. Но нито едно от двете състояния не ви носи положителна енергия. Спестете си го.
<< Теория и практика на...
Гъбена градина: Artomyces pyxidatus >>
Допадна ли ви този материал? (4) (5) 4061 прочит(а)
хиндемит4о каза:
не разбрах какво точно не му харесваш на филма. реалността е такава каквато е и филмът много добре засяга неща които хората не искат да си признаят или не сикат да мислят за тях, а да наблегнат да забавлението. останалото е въпрос на igonorance. слаба статия. но всеки си има право на менение...
baba_meca каза:
В контраст с мнението на авторката на горната статия, за мен това е един от най-силните не само български филми, а по принцип. Андрей Слабаков демонстрира изключително умение да ни поднесе вихрушката от реклами и манипулации, която неусетно ни повлича и се превръща в начин на живот, с парлив и горчив вкус. И естествено нас ни заболява, защото не ни харесва вкусът ,защото е истина, която мнозина от нас не си позволяват да прозрат и пропускат важните нещо в живота, понесени иенно от тази вихрушка. Филмът е въздействащ, има хумор, има ирония, и наистина накрая, след големия смях,който определено присъства, остава и леката тъга.По мое мнение всичко във филма - от героите до музиката - е много на място и перфектно подбрано, за да въздейства.Шедьовър.
/ препоръчвам го горещо за почитателите на некомерсиалното кино...за съжаление обаче не знам кога и къде ще имате тази възможност. На премиерата Слабаков спомена, че ще се издава на диск, но аз още не съм го срещала./
30 години фантастика DAW
Урсула ле Гуин: "Сили"
Formula 1: ГП на Монако (обзор)
The Librarian Trilogy: Quest for the Spear (2004), Return to King Solomon's Mines (2006) & The Chalice of Judas (2008)
Джак Блек в "Начо Либре"