Хиперактивно дете - препоръки към родителите, знаци, лечение
Свръхактивно дете
Хиперактивно дете е бебе, страдащо от прекомерна двигателна подвижност. Преди това наличието на хиперактивност в историята на бебето се считаше за патологично минимално психическо разстройство. Днес хиперактивността при дете се приписва на независимо заболяване, което се нарича синдром на ADHD . Характеризира се с повишена двигателна активност на децата, неспокойствие, лесно разсейване, импулсивност. В същото време индивидите с високо ниво на активност имат ниво на интелектуално развитие, което съответства на тяхната възрастова норма, а за някои индивиди - дори над нормата. Първичните симптоми на повишена активност са по-рядко срещани при момичетата и започват да се откриват още в ранен възрастов стадий. Това нарушение се счита за доста често нарушение на поведенческия и емоционален аспект на психичните функции. Децата със синдром на прекомерна активност веднага се забелязват, заобиколени от останалите бебета. Такива трохи не могат да седят спокойно за минута на едно място, непрекъснато се движат, рядко довеждат нещата до край. Симптомите на хиперактивност се наблюдават при почти 5% от детската популация.
Признаци на хиперактивно бебе
Възможно е да се диагностицира хиперактивност при дете само след продължително наблюдение от специалисти по поведението на децата. Някои прояви на повишена активност могат да се наблюдават при повечето деца. Следователно е толкова важно да се познават признаците на хиперактивност, основният от които е невъзможността да се концентрираме дълго време върху едно явление. При откриване на този признак трябва да се вземе предвид възрастта на бебето, тъй като на различни етапи от развитието на децата невъзможността за фокусиране се проявява неравномерно.
Дете, страдащо от повишена активност, е твърде неспокойно, то непрекъснато припада или се втурва наоколо, тича. Ако бебето е в постоянно безцелно движение и има неспособност да се концентрира, тогава можем да говорим за хиперактивност. Също така действията на бебе с повишена активност трябва да имат определен дял от ексцентричност и безстрашие.
Признаците на хиперактивното дете включват невъзможността да се комбинират думите в изречения, постоянното желание да се съберат всичко заедно, незаинтересоваността да слушате приказките на децата, неспособността да изчака своя ред.
Хиперактивните деца имат намаляване на апетита заедно с повишено чувство на жажда. Тези деца е трудно да заспят, както през деня, така и през нощта. По-големите деца със синдром на повишена активност страдат от ниска самооценка . Те реагират остро в напълно обикновени ситуации. Заедно с това те са доста трудни за утешаване и успокояване. Децата с този синдром са прекалено чувствителни и доста раздразнителни.
Очевидните предшественици на хиперактивността в ранна възраст включват нарушения на съня и намален апетит, ниско покачване на тегло, безпокойство и повишена раздразнителност. Трябва обаче да се има предвид, че за всички изброени симптоми може да има и други причини, които не са свързани с хиперактивността.
По принцип психиатрите смятат, че диагнозата на повишена активност може да се постави на бебетата само след като те преодолеят възраст от 5 или 6 години. В училищния период проявите на хиперактивност стават по-забележими и изразени.
При ученето дете с хиперактивност се характеризира с неспособност да работи в екип, наличието на трудности с преразказа на текстова информация и писането на истории. Междуличностните отношения с връстниците не се сумират.
Хиперактивното дете често проявява агресия спрямо околната среда. Той е склонен да не изпълнява изискванията на учителя в класната стая, различава се по сдържаност в класната стая и незадоволително поведение, често не изпълнява домашна работа, накратко, такова дете не се подчинява на установените правила.
Хиперактивните бебета в повечето случаи са твърде приказливи и изключително неудобни. При тези деца по правило всичко пада от ръцете им, всички нараняват или всички удрят. По-изразени трудности се наблюдават при фините двигателни умения. На такива деца е трудно да затварят собствените си копчета или да завързват обувките си. Обикновено имат грозен почерк.
Хиперактивното дете може да бъде широко описано като непостоянно, нелогично, неспокойно, разсеяно, непокорно, упорито, помия, неудобно. В по-стар възрастов стадий неспокойството и дрънкането обикновено отминават, но невъзможността за концентрация остава, понякога за цял живот.
Във връзка с гореизложеното диагнозата на повишена детска активност трябва да се третира с повишено внимание. Също така трябва да разберете, че дори ако бебето има анамнеза за хиперактивност, това не го прави лош.
Хиперактивно дете - какво да правя
Родителите на хиперактивно дете трябва на първо място да се обърнат към специалисти, за да установят причината за този синдром. Такива причини могат да бъдат генетично предразположение, с други думи наследствени фактори, причини от социално-психологичен характер, например климатът в семейството, условията на живот в него и др., Биологични фактори, които включват различни мозъчни увреждания. В случаите, когато след установяване на причината, която е предизвикала появата на хиперактивност при детето, се предписва подходящо лечение от терапевт, като масаж, спазване на режима и приемане на лекарства, трябва да се спазва стриктно.
Корекционната работа с хиперактивни деца, на първо място, трябва да се извършва от родителите на бебетата и тя започва с създаване на спокойна, благоприятна среда около трохите, тъй като всякакви различия в семейството или силни прояви само ги „зареждат“ с негативни емоции. Всяко взаимодействие с такива бебета и по-специално комуникативно, трябва да бъде спокойно, меко, поради факта, че те са изключително податливи на емоционалното състояние и настроение на близките, особено на родителите. Всички възрастни членове на семейните отношения се насърчават да следват единен модел на поведение при отглеждането на деца.
Всички действия на възрастни във връзка с хиперактивни деца трябва да са насочени към развиване на уменията им за самоорганизация, повишаване на самооценката , премахване на дезинфекция, изграждане на уважение към околните индивиди и преподаване на приети норми на поведение.
Ефективен начин за преодоляване на трудностите при самоорганизацията е окачването на специални листовки в стаята. За тази цел е необходимо да се идентифицират двата най-важни и най-сериозни случая, които бебето може успешно да завърши през дневните часове и да ги напише на листовете. Такива листовки трябва да бъдат окачени на така наречената дъска за обяви, например в детската стая или в хладилника. Информацията може да се показва не само чрез писмена реч, но и с помощта на образни рисунки, символни изображения. Например, ако бебето трябва да мие чиниите, тогава можете да нарисувате мръсна чиния или лъжица. След като бебето изпълни задачата, то трябва да направи специална бележка върху бележката срещу съответния ред.
Друг начин за развиване на умения за самоорганизация е използването на цветно кодиране. Така например, за часовете в училище, можете да имате определени цветове тетрадки, които ще бъдат по-лесни за ученика да намери по-късно. За да научите дете да почиства стаята, многоцветните знаци също помагат. Например, върху кутии за играчки, дрехи на тефтери, прикрепете листовки с различни цветове. Листовете за маркиране трябва да са големи, ясно видими и да имат различни шарки, които да изобразяват съдържанието на кутиите.
В периода на началното училище класовете с хиперактивни деца трябва да са насочени главно към развиване на внимание, развиване на доброволна регулация и обучение за формиране на психомоторни функции. Терапевтичните методи също трябва да включват развитието на специфични умения за взаимодействие с връстници и възрастни. Първоначалната корекционна работа с прекалено активни трохи трябва да се извършва поотделно. На този етап от коригиращото действие е необходимо да се обучи малък индивид да слуша, разбира инструкциите на психолог или друг възрастен и да ги говори на висок глас, да изразява независимо по време на часовете правилата на поведение и норми за изпълнение на конкретна задача. На този етап е препоръчително да се изработи, заедно с трохата, ред за награди и система от наказания, които впоследствие ще му помогнат да се адаптира в екип от връстници. Следващият етап включва участието на прекалено активно бебе в колективна дейност и също трябва да се прилага постепенно. Първо, детето трябва да бъде включено в процеса на игра, да отиде да работи с малка група деца, а след това може да бъде поканено да участва в групови класове, които включват голям брой участници. В противен случай, ако тази последователност не се спазва, бебето може да се преекспонира, което ще доведе до загуба на контрол върху поведението, обща преумора и липса на активно внимание.
Освен това в училище не е лесно да се работи с прекалено активни деца, но такива деца имат и свои атрактивни черти.
Хиперактивните деца в училище се характеризират с свежа спонтанна реакция, те лесно се вдъхновяват, винаги с готовност помагат на учители и други връстници. Хиперактивните бебета са напълно незабравими, те са по-издръжливи от връстниците си, сравнително по-малко вероятно е, че съучениците са склонни към заболявания. Те често имат много богато въображение. Затова учителите се съветват да се опитат да разберат техните мотиви и да определят модел на взаимодействие, за да изберат компетентна стратегия на поведение с такива деца.
И така, по практически начини е доказано, че развитието на двигателната система на бебетата има интензивен ефект върху цялостното им развитие, а именно върху формирането на зрителни, слухови и тактилни аналитични системи, речеви способности и интелигентност . Затова класовете с хиперактивни деца със сигурност трябва да съдържат двигателна корекция.
Работете с хиперактивни деца
Три ключови области включват работата на психолог с хиперактивни деца, а именно формирането на психични функции, които изостават от такива бебета (контрол на движенията и поведението, вниманието), развитие на специфични способности за взаимодействие с връстници и възрастни, работа с гняв.
Такава корекционна работа се осъществява постепенно и започва с развитието на една единствена функция. Тъй като хиперактивното бебе физически не е в състояние да слуша учителя с еднакво внимание за дълго време, сдържайте импулсивността и седите спокойно. След като се постигнат стабилни положителни резултати, трябва да преминете към едновременното обучение на две функции, например, липса на внимание и поведенчески контрол. На последния етап можете да въведете класове, насочени към развиване и на трите функции едновременно.
Работата на психолог с хиперактивно дете започва с лични уроци, след това трябва да пристъпите към упражнения в малки групи, като постепенно свързвате все по-голям брой деца. Тъй като индивидуалните характеристики на децата с прекомерна активност им пречат да се концентрират, когато има много връстници наблизо.
Освен това всички класове трябва да се провеждат в емоционално приемлива форма за децата. Най-атрактивните за тях са класовете под формата на игра. Хиперактивното дете в градината изисква специално внимание и подход. Тъй като с появата на такова бебе в предучилищна възраст възникват много проблеми, решението на които лежи на полагащите грижи. Те трябва да ръководят всички действия на трохите, а алтернативните предложения трябва да съпътстват системата от забрани. Игралните дейности трябва да са насочени към облекчаване на стреса, намаляване на агресивността и развиване на способността за фокусиране на вниманието.
Хиперактивно дете в градината е доста трудно да издържи на тих час. Ако бебето не е в състояние да се успокои и да заспи, тогава учителят се препоръчва да седне до него и нежно да разговаря с него, като го погали по главата. В резултат на това мускулното напрежение и емоционалната възбуда ще намалеят. С течение на времето такова бебе ще свикне с тих час и след него ще се почувства отпочинало и не толкова импулсивно. При взаимодействие с прекалено активна троха емоционалното взаимодействие и тактилният контакт имат доста ефективен ефект.
Хиперактивните деца в училище също изискват специален подход. На първо място, те трябва да повишат образователната си мотивация. За тази цел могат да се прилагат нетрадиционни форми на корекционна работа, например, като се използва образованието на малки деца от по-възрастни ученици. Старшите ученици действат като инструктори и могат да преподават изкуството на оригами или мъниста. Освен това учебният процес трябва да бъде фокусиран върху психофизиологичните характеристики на учениците. Така че, например, е необходимо да се променят дейности, ако детето е уморено, или да се осъзнае моторната му нужда.
Възпитателите трябва да вземат предвид ексцентричността на разстройствата при деца с хиперактивно поведение. Често те пречат на нормалното провеждане на учебните часове, защото им е трудно да контролират и управляват собственото си поведение, винаги се разсейват от нещо, по-вълнуват се в сравнение с връстниците си.
По време на училището, особено в началото, е доста трудно децата с прекомерна активност да изпълнят образователната задача и да бъдат внимателни в същото време. Затова учителите се насърчават да намалят изискванията за точност при такива деца, което в бъдеще ще допринесе за развитието на чувството им за успех, повишаване на самочувствието, което ще доведе до повишаване на образователната мотивация.
Много важен за коригиращия ефект е работата с родителите на хиперактивно дете, насочена към обясняване на възрастните на особеностите на бебето с прекомерна активност, преподаването им на вербално и невербално взаимодействие със собствените си деца и разработване на единна стратегия за възпитателно поведение.
Хиперактивно дете - препоръки за родителите
Психологически стабилна ситуация и спокоен микроклимат в семейните връзки са ключови компоненти за здравето и благополучието на всяко бебе. Ето защо е необходимо, на първо място, родителите да обърнат внимание на околната среда около бебето у дома, както и в училище или предучилищна институция.
Родителите на хиперактивно дете трябва да гарантират, че детето не преуморява. Поради това не се препоръчва превишаването на необходимото натоварване. Прекалената работа води до детски капризи, раздразнителност и влошаване на поведението им. За да не трохите не прекаляват, важно е да се спазва определено ежедневие, в което със сигурност е разпределено време за дневен сън, игрите на открито се заменят с спокойни игри или разходки и т.н.
Родителите също трябва да помнят, че колкото по-малко правят коментари на своето хиперактивно дете, толкова по-добре ще бъде за него. Ако възрастните не обичат поведението на децата, тогава е по-добре да се опитате да ги разсеете с нещо. Трябва да разберете, че броят на забраните трябва да съответства на възрастовия период.
За хиперактивно дете похвала е много необходима, така че трябва да се опитате да го похвалите възможно най-често. Но в същото време това не трябва да се прави твърде емоционално, за да не се провокира свръхвъзбуда. Трябва също да се опитате да гарантирате, че заявката, адресирана до детето, не носи едновременно няколко указания. Когато разговаряте с бебето, се препоръчва да го погледнете в очите.
За правилното формиране на фини двигателни умения и цялостна организация на движенията децата с висока активност трябва да се занимават с хореография, различни видове танци, плуване, тенис или карате. Необходимо е да се привличат трохи към игри с подвижен характер и спортна ориентация. Те трябва да се научат да разбират целите на играта и да се подчиняват на нейните правила, както и да се опитват да планират играта.
Отглеждането на дете с висока активност не трябва да бъде твърде много, с други думи, родителите се съветват да се придържат към средна позиция: те не трябва да са прекалено меки, но трябва да се избягват и прекомерните изисквания, които децата не могат да изпълнят, съчетавайки ги с наказания. Отрицателно въздействие върху бебетата има постоянна промяна на наказанието и настроението на родителите.
Родителите не трябва да отделят усилия или време за формиране и развитие на послушание, точност, самоорганизация при децата, развиване на отговорност за собствените си действия и поведение, способност да планират, организират и довеждат до началото.
За да се подобри концентрацията на вниманието по време на изпълнението на уроци или други задачи, когато е възможно, всички дразнещи и разсейващи фактори на бебето трябва да бъдат изключени. Следователно детето трябва да отдели тихо място, в което да може да се съсредоточи върху уроци или други дейности. В процеса на извършване на домашна работа родителите се съветват периодично да се отпускат от бебето, за да видят дали изпълняват задачите си. Също така трябва да осигурите кратка почивка на всеки 15 или 20 минути. Обсъдете с детето неговите действия и поведение трябва да бъде в спокойна и доброжелателна форма.
В допълнение към всичко по-горе, корекционната работа с хиперактивни деца се състои в повишаване на тяхната самооценка, придобиване на увереност в собствения им потенциал. Родителите могат да направят това, като учат децата си на нови умения. Също така академичният успех или някакви постижения в ежедневието допринасят за растежа на самочувствието при децата.
Дете с повишена активност се характеризира с прекомерна чувствителност, той неадекватно реагира на всякакви коментари, забрани или нотации. Затова децата, страдащи от прекомерна активност, повече от другите, се нуждаят от топлината на близките, грижи, разбиране и любов.
Има и много игри, насочени към овладяване на хиперактивните умения за контрол на децата и научаване как да управляват собствените си емоции, действия, поведение, внимание.
Игрите за хиперактивни деца са най-ефективният начин да развият способността за концентрация и да допринесат за премахването на дезинхибирането.
Често роднините на деца с повишена активност изпитват много трудности в процеса на образователните дейности. В резултат на това много от тях се борят с така нареченото детско неподчинение с строги мерки или, напротив, в отчаяние, „махат с ръка“ на поведението си, като по този начин дават пълна свобода на действие на децата си. Следователно работата с родителите на хиперактивно дете трябва на първо място да включва обогатяване на емоционалното преживяване на такова дете, помагайки му да овладее елементарни умения за самоконтрол , което помага да се изгладят проявите на прекомерна активност и по този начин води до промяна в отношенията с близки възрастни.
Лечение на свръхактивно дете
Днес възникна остър въпрос за необходимостта от лечение на синдром на хиперактивност. Много терапевти са уверени, че хиперактивността е психологическо състояние, което трябва да се коригира, за да се адаптират допълнително децата към живота в екипа, докато други са против лекарствената терапия. Отрицателното отношение към лечението с наркотици е следствие от използването на психотропи от тип амфетамин в някои страни за тази цел.
В бившите страни от ОНД за лечение се използва лекарството Атомоксетин, което не се прилага за психотропните лекарства, но има и редица странични ефекти и противопоказания. Ефектът от приема на това лекарство става забележим след четири месеца терапия. Избирайки медицинската интервенция като средство за борба с хиперактивността, трябва да се разбере, че всякакви лекарства са насочени единствено към премахване на симптомите, а не към причините за заболяването. Следователно, ефективността на такава интервенция ще зависи от интензивността на проявите. Но въпреки това лекарственото лечение на хиперактивно дете трябва да се използва изключително в най-трудните случаи. Тъй като често може да навреди на дете, поради факта, че има огромен брой странични ефекти. Днес най-щадящите лекарства са хомеопатичните лекарства, защото те нямат толкова силен ефект върху дейността на нервната система. Приемът на такива лекарства обаче изисква търпение, тъй като ефектът от тях се проявява само след натрупване в организма.
Успешно се прилага и нелекарствена терапия, която трябва да бъде цялостна и разработена индивидуално за всяко бебе. Обикновено такава терапия включва масаж, ръчно въздействие върху гръбначния стълб и физиотерапевтични упражнения. Ефективността на такива средства се наблюдава при почти половината от пациентите. Недостатъците на нелекарствената терапия са необходимостта от индивидуален подход, което е почти невъзможно в контекста на съвременното здравеопазване, огромни финансови разходи, необходимостта от постоянна корекция на терапията, липсата на квалифицирани специалисти и ограничена ефективност.
Лечението на хиперактивно дете включва и използването на други методи, например използването на техники за биологична обратна връзка. Така например, техниката на биофидбек не замества напълно лечението, но помага да се намалят и коригират дозите на лекарствата. Тази техника се отнася до поведенческата терапия и се основава на използването на латентния потенциал на организма. Основната цел на тази техника включва формирането на умения за саморегулация и овладяването им. Техниката на биологичната обратна връзка се отнася до съвременните области. Ефективността му е да подобрява способността на децата да планират собствените си дейности и да разпознават последиците от неподходящото поведение. Недостатъците включват недостъпност за повечето семейства и невъзможността да се получат ефективни резултати при наличие на наранявания, изместване на прешлените и други заболявания.
Поведенческата терапия също се използва доста успешно за коригиращия ефект на хиперактивността. Разликата между подхода на специалисти по поведенческа терапия и подхода на последователи на други направления се състои в това, че първите не се стремят да разберат причините за явлението или да прогнозират последствията от тях, докато вторите търсят произхода на проблемите. Поведенческите специалисти работят директно с поведението. Те положително подсилват така нареченото „правилно“ или желано поведение и негативно засилват „грешното“ или неподходящото. С други думи, те развиват един вид рефлекс при пациентите. Ефективността на този метод се наблюдава в почти 60% от случаите и зависи от тежестта на симптомите и наличието на съпътстващи заболявания. Недостатъците включват факта, че поведенческият подход е по-често срещан в САЩ.
Игрите за хиперактивни деца също са методи за коригиращи действия, допринасящи за развитието на умения за контрол на двигателната активност и контрол на собствената им импулсивност.
Цялостните и индивидуално проектирани лечения допринасят за появата на положителен ефект при корекцията на хиперактивното поведение. Не бива обаче да се забравя, че за максимални резултати са необходими съвместни усилия на родители и други близки сътрудници на бебето, учители, лекари и психолози.
„ Ступор при деца
Забавено психическо развитие при дете "
Преглеждания: 32 146