Агенция "СЕДМИЦА" - Сливен | Животът през очите на една проститутка
Животът през очите на една проститутка
04.12.2010 / 08:30
Ако някой ми кажеше преди 20-21 години, че ще стана проститутка, щях да бъда бясна. Не съм си представяла живота такъв, признава П.И. Приятната, чисто облечена и с дискретен грим жена пали цигара. За мен това решение беше единственото възможно – въпрос на оцеляване. През 90-те години хората, които работеха в различни спортни центрове и клубове, усетиха отлив и един по един започнаха да излизат от системата. Принудително. И с мен стана така. Пробвах да работя на едно, на друго място – не става. Трябваха ми пари, защото вече отглеждах сама дъщеря си. Не съм особено вярваща, но сякаш някаква сила ми помогна – случайно влязох в търговията и 5-6 години заработвах почтено парите си. Е, не винаги достигаха, но бях спокойна. После и това се провали…И започнах. Не, не съм стояла на тротоара, нито на магистралата. Ще се изненадате ако ви кажа какви механизми организират този вид труд /защото за мен е така, някакъв вид труд/. Има много жени – образовани, готови да работят на добро място, но не се получава. И се предават. В повечето случаи семействата им не знаят откъде идват парите – обясненията могат да са какви ли не. Моите близки са наясно. Не го приемат, срамуват се, но избор нямаме. И аз, и вече порасналата ми дъщеря искаме това да свърши. Аз като майка не бих се съгласила детето ми да тръгне по същия път, и много искам да изляза от “бранша”. И с други момичета и жени споделям тези неща, доста от тях мислят като мен. Само че…единственото място, където със сигурност ще спечеля пари за сметките, за храна…е масажният салон.
П. говори някак примирено за това, че част от контингента е от момичета без бъдеще: идват от малки градчета или села в София и големите градове и лъскавото на живота ги подмамва.
Отначало са любопитни, харесва им да имат хубави дрешки и гримове, да разполагат с пари, каквито от родителите си никога не са получавали. Много от тях посягат по-късно към наркотиците – това, което им се случва всеки ден, иска здрава психика и нещо в живота, което да ги държи в равновесие. Пазарът на плът, като всеки пазар, има бутици – има и сергии със стока втора не, ами n-употреба. Моя позната ми разказа, че шефът й директно казал на четири очи: ако не си с мен, излиташ. Това проституция ли е? Няма да ти платят – но ако не легнеш, пак отиваш на улицата. Може би има смисъл проституцията да се легализира, казва още П.И. Тогава поне ще има някакви правила и защити – от сутеньори, от корумпирани ченгета. Само че ако този закон е като многото други, които не работят, какъв е смисълът. Да, един ден ще хлопна вратата на салона и никой повече няма да ме опипва. Никога не ми е харесвало. Никога не съм мечтала за това. Някой има ли подобни мечти?
/Според европейски организации, които наблюдават проституцията в Европа, страната ни е на трето място по износ на плът на Стария континент. Първа е Румъния с 12% от жриците в Европа, втора – Русия с 9, България е с 8. Ако числеността на проститутките се сравни с населението на всяка от държавите, тя излиза на челна позиция/.