Свят | За лошите вестници и добрата регулация - Капитал
22 мар 2013, 13:49, 2956 прочитания
Лондон ще избира между свободната пресата и защитата на личното пространство
"Съвсем ясно е, че не бива да се допуска политиците да ограничават медиите да отразяват и коментират свободно действителността. Какво обаче се случва тогава когато пресата стане твърде силна и започне погазва всички възможни морални и етични правила и от това страдат обикновените хора?" Това попита преди време пред "Капитал" Крис Трайхорн от лондонския институт Demos.
Вече няколко месеца Обединеното кралство търси решение на тази задача. В понеделник сутрин лидерите на трите основни политически сили в британския парламент най-накрая представиха своя единодушен отговор под формата на предложение за промяна в системата за регулиране на печатните медии на острова. Вместо да успокои духовете, то доведе до експлозия от безпокойство и негодувание както в страната, така и извън нея. Стигна се дотам Организацията за сигурност и сътрудничество в Европа (ОССЕ), която по принцип се занимава с проблеми в страни като Косово, Босна или Беларус, да изрази официално загриженост за медийната свобода във Великобритания. Дори това да е леко пресилено, факт е, че предложените промени биха приближили британската преса към един по-мрачен и по-несвободен период.
Лошите вестници
Събота следобeд. Британски депутат излиза от заведение в Лондон и когато стига до колата си, осъзнава, че чантата и телефонът й липсват. Скоро става ясно, че са били откраднати, и тя съобщава в полицията. Година и половина по-късно (юни 2012 г.) историята на въпросната представителката на лейбъристите Собейн Макдона претърпява неочакван обрат – от Скотланд ярд я уведомяват, че след изчезването на телефона й всички нейни съобщения са били прехващани от журналисти на многотиражния таблоид Sun.
Инцидентът с Макдона е само един от стотиците случаи на неправомерно подслушване на телефони и лична кореспонденция от служители във вестници, които бяха разкрити през последните две години и разтърсиха британското общество. След съдебно дело във върховния съд, продължило повече от половин година, на 18 март тя най-накрая получи официално извинение на издателя на таблоида, News International, който се задължи да й изплати парично обезщетение. И докато хора като Макдона, актьора Хю Грант или бившия треньор на английския национален отбор по футбол Свен Йоран Ериксон биха могли да си позволят разноските по няколкомесечeн процес, то за други жертви на подслушване като близките на загинали в Ирак войници или семейството на отвлечената и по-късно убита 13-годишна ученичка Аманда Даулър подобни разходи са непосилни. Така излиза, че правото на справедливост срещу подобни възмутителни действия на таблоидите зависи основно от материалното положение на засегнатите.
В същото време Комисията за оплаквания към пресата, която по принцип наблюдава дейността на печатните медии и би трябвало безплатно да се занимава именно с подобни казуси, се оказва напълно неспособна да се намеси адекватно. Причината е, че е съставена от действащи редактори на издания, които често предпочитат да си затворят очите за нередностите. Същевременно комисията практически няма реални правомощия да разследва или да налага глоби. Съвсем естествено тази ситуация е неприемлива за мнозинството британци. И общественият гняв се превръща и в политически натиск за затягане на регулацията над печатните медии.
Следваща страница » "Да им го върнем"
The Sun: Защо трябва да се публикуват голите снимки на един принц
Етикети: безплатно идеи институт Капитал комисия медии преса принцип промени регулатор регулиране
30 май 2020, 1028 прочитания