1968 Ford Mustang Shelby GT500. Автомобилите Mustang, модифицирани от американския състезател и дизайнер Карол Шелби, бяха съкровената мечта на всеки истински фен на Mustang. Пуснати през 1965 и 1966 г., моделите Shelby GT350 бяха не само мощни, но и елегантни и леки, идеални за пътуване.
След няколко години тази философия на Шелби се промени: сега автомобилите му активно участваха и печелеха в спринтни състезания на състезателни състезания. И така, под капака на Shelby GT 500 от 1967 и 1968 г. имаше двигател с мощност 355 к.с. и обем от 428 кубически инча. Увеличената дължина на каросерията и по-агресивният външен вид на колата отличаваха Ford Mustang Shelby GT500 от модела GT-350 от 1965 г.
Малко известен факт: моделите на Ford Mustang Shelby от 1967 г. използват страничните светлини на Mercury Cougar, а моделите от 1968 г. използват страничните светлини на '66 Ford Thunderbird.
1984 Corvette Chevy. Третото поколение американски спортни автомобили Corvette измина дълъг път, който всъщност продължи от 1968 до 1982 година. Следователно, пускането на Corvet C4 предизвика огромен раздвижване и истинска буря от слухове и спекулации. Някои твърдяха, че колата ще има въртящ се двигател, като Mazda, а някой прогнозира централното местоположение на двигателя, като италианската „екзотика“.
В крайна сметка новият модел не беше толкова революционен. Първата Chevy Corvette от 1984 г. се задвижва от 205-литров V8 двигател. а. Но чрез промяна на системата за впръскване на гориво мощността се увеличи и с нея производителността. През 1990 г. Corvette ZR1 стартира на базата на C4, задвижван от V8 LT5 двигател с мощност 375 к.с.
Малко известен факт: въпреки факта, че 1982 г. беше последната година на третото поколение Corvette, новият модел беше решено да не бъде пуснат през 1983 г., а да изчака до 1984 година. Защо? Някои твърдят, че се е отнело повече време, за да се развият, други говорят за провали в производството. Във всеки случай, всички прототипи на Corvette от 1983 г. бяха унищожени, с изключение на един - бяла кола, която може да се види в Националния музей на автомобилите в Corvette.
Dodge Charger Daytona от 1969 г. и неговият колега Plymouth Superbird от 1970 г. са може би най-радикалните автомобили за мускули. Но Дейтона не е роден за улични състезания. Целта й беше много по-висока: Наскар състезания по супер бързи овални писти. За да увеличат скоростта, създателите на Дейтона работят за подобряване на аеродинамиката, като добавят различни „носове“ към Dodge Charger 500. В резултат на това Dodge Charger Daytona има 18-инчов обтекател за носа и 23-инчово задно крило, което осигурява допълнителна стабилност и понижаване. Резултатът беше впечатляващ: Дейтона беше първият, който надскочи 320 км / ч при състезанията в Наскар. След многобройни победи в Дейтона, промяна в наредбата на Наскар ги принуди да спрат да се състезават. Автомобилите, оборудвани с легендарните 440 или 426 Hemi двигатели, са популярни и до днес - колекционерите, купувайки ги на търгове, са готови да се разделят със сума от 150 хиляди долара.
Малко известен факт: аеродинамичната модификация на Дейтона помогна да се намали коефициентът на съпротивление до 0, 28 (в сравнение с други модели зарядни устройства) - това е отлична цифра по днешните стандарти. Но въпросът е: трябва ли задното крило наистина да е толкова огромно, че да увеличава принудителната сила? Смята се, че не. А размерът на крилото на Дейтона се дължи на необходимостта от отваряне на капака на багажника в серийната версия.
1970 Oldsmobile 442. Модел 442 на американската автомобилна марка Oldsmobile получи името си благодарение на своя четирикамерен карбуратор, четиристепенна ръчна скоростна кутия и двоен заглушител. Oldsmobile 442 е създаден по модела Oldsmobile Cutlass и се превърна в популярен автомобил за мускули в семейството на Oldsmobile. Платформата му беше приета от други два GM автомобила - Chevy Chevelle SS и Pontiac GTO. Подобно на GTO, в началото Oldsmobile 442 се различаваше само в нивото на оборудване. Но през 1970 г. Oldsmobile 442 предлага впечатляващ V8 двигател с обем 455 кубически инча - особено за тези, които искат да извлекат максималната скорост от автомобила. Оборудван с елементи от W30, двигателят произвежда 360 к.с. и се оставя да ускори до 100 км / ч само за 6 секунди.
Малко известен факт: актьорът Джеймс Гарнър се състезава с мексиканския 1000 NORRA през 1970 Oldsmobile 442, където става втори в класа. Този автомобил е построен от легендарния Виктор Хики специално за Джеймс Гарнър, носещ прякора Goodyear Grabber. Двигател от 410 кубически инча (6, 7 литра) беше с алуминиев блок и разви повече от 500 сили, а отзад беше инсталиран спортен резервоар за газ от 50 галона (189 литра). Днес автомобилът е реставриран и пуснат за продажба.
1978 г. Pontiac Firebird Trans Am. 1970-те се превърнаха в бледо подобие на автомобили за мускули през предходните десетилетия: повишаването на цените на горивата и застраховката накараха производителите да сдържат стремежа си към супер мощни коли. Това се отрази на почти всички марки автомобили. Но не и Понтиак! Техният Транс Ам се превърна в любима на обществеността след излизането на филма „Полицай и бандит“ (1977 г.). През 1978 г. моделът Pontiac Firebird Trans Am увеличава мощността от 200 на 220 к.с. Специалният пакет WS6 добави по-широки 8-инчови джанти, нови гуми и бързо управление на автомобила. В резултат на това Pontiac Trans Am стана много по-пъргав и по-бърз на пистата от Chevy Corvette.
Малко известен факт: през 1976 г. Pontiac Firebird Trans Am започва да се произвежда с T-отгоре тяло. Покривите са направени за първи път от Хърст и са кръстени Hurst Hatch. Но имаше проблем: покривите течаха. Тогава Pontiac и Fisher (GM) разработиха свои собствени покриви за T-top, които бяха пуснати в средата на 1978 година. Така някои Pontiac Firebird Trans Am от 1978 г. имат покриви с Т-топ Хърст, а някои имат Fisher. За да разграничите, имайте предвид: стъклените панели на покривите на Fisher са по-големи, отколкото на Hurst Hatch.
1969 г. Ford Mustang Boss 429. Златните години на Наскар настъпват в края на 70-те и началото на 80-те години на ХХ век. Автомобилните производители взеха сериозно състезанията и за да се хомологизират (за да може моделът да участва в състезания, трябва да се произвежда сериен аналог в партида от поне 500 копия), често произвеждаха изключително опасни модели за улиците. Истински звяр беше известен като автомобил Mustang Boss 429: неговият V8 с обем от 429 кубически инча произвежда 375 к.с. и 6000 об / мин. Но двигателят беше толкова масивен, че не се вписваше в класическото двигателно отделение на Mustang. Тогава Ford сключи договор с Kar Kraft, за да премахне всички смущения. Специалистите на Kar Kraft трябваше да преработят половината елементи, за да освободят място и буквално да изтръгнат двигателя. Днес на търг моделът Ford Mustang Boss 429 от 1969 г. отива за повече от 200 000 долара.
Малко известен факт: в първите автомобили е създаден двигател S-Code, създаден специално за състезания. Но S-Code имаше проблеми с гаранцията, вероятно поради неправилен процес на изграждане. Той беше заменен от Т-код с по-леки части. Последната версия на A-Code за Boss 429 се появи в самия край на производството.
1970 Chevy Chevelle LS6. Когато GM омекоти предишните си изисквания, което забрани монтирането на двигатели с над 400 кубически инча на средни автомобили, в американската автомобилна индустрия настъпи истински бум на мускулните автомобили. Oldsmobile инсталира 455 кубически инчов двигател в своя 422 двигател, докато Chevy оборудва Chevelle SS с уникален 454 кубически инча V8.
Според най-консервативните оценки, мощността на LS6 е била 450 к.с., но според някои експерти, поради високото съотношение на сгъстяване (11, 25: 1) и огромния карбуратор Holley 780 CFM, реалната мощност на LS6 е била близо 500 к.с. Служители на списанието Car and Driver тестват автомобила през 1970 г. и твърдят, че той набира 100 км / ч за 5, 4 секунди и работи 400 м за 13, 8 секунди. Помислете колко по-бърза би била тази кола днес, с модерна гума. Сред всички автомобили LS6 осигурява най-високата конска сила.
Малко известен факт: той е бил планиран за пускането на LS7 с 465 к.с., но той никога официално не е бил в продажба, а мощността на корвета LS6, пуснат през 1971 г., е спаднала до 425 к.с.
1969 г. Понтиак съдия по ГТО. В началото на 60-те Понтиак е лидер в производството на „автомобили за мускули“ - често GTO се нарича първият автомобил за мускули. Но до 1968 г. автомобилът е имал твърде много конкуренти. Тогава се появи идеята да се създаде по-евтина версия на GTO с малък двигател от 350 кубически инча. Главният инженер Джон Де Лориан не одобри това начинание - според него GTO не би могъл да има толкова малък двигател. В резултат на това новият модел се различаваше от традиционния GTO: Judge беше оборудван с двигател Ram Air III с мощност 360 к.с., но клиентите можеха да изберат и Ram Air IV със скорост 370 к.с. Най-редките бяха кабриолети GTO Judge Ram Air IV - те бяха пуснати само в 5 екземпляра през 1969 г.
Малко известен факт: американската рок група Paul Revere & The Raiders участва в снимките на официалната рекламна реклама на съдия Pontiac GTO Judge. Музикантите, като фенове на автомобилната марка, му посветиха песен.
1969 г. COPO Camaro. COPO (Central Office Production Order) е специална система за поръчки, която е създадена за продажба на специални автомобили в големи количества, например полицейски автомобили с тежкотоварни суспензии или таксиметрови автомобили със специални салони. Но предприемчивите търговци на автомобили с правилните връзки успяха да направят поръчка за Camaro по същия начин. И така, с производствена поръчка № 9561, автомобилите са произведени с големи осемцилиндрови V8 двигатели с работен обем от 7 литра и развиват мощност от 425 к.с.
Малко известен факт: ZL-1 алуминиевият двигател в предишния COPO Camaro 9560 беше по същество състезателен - той е разработен за Chaparral Cars да се състезава в състезанията в Can Am. Любопитно е, че на двигателя ZL-1 няма външни знаци, които биха го отличили от другите, само логото на Camaro.
1987 Buick GNX. През 80-те години изглежда, че „мускулните коли“ вече са надживели своите. Но Buick направи неочаквана крачка напред в развитието на автомобилите за мускули, пускайки Buick GNX с турбо V6 двигател. Мощността на Grand National (от която Buick GNX „нарасна“) нарасна от 245 на 276 к.с. Колата ускорява до 100 км / ч само за 4, 6 секунди. Buick GNX веднага се превърна в един от най-бързите автомобили на пазара. Общо са издадени само 547 копия на модела.
Малко известен факт: след прекратяването на Buick GNX останаха много „допълнителни“ двигатели. Те бяха използвани за създаването на юбилейния 1989 Trans Am.