Нощен летец– ShadowDance
17 януари, 2019 Коментирай
Автор: Дж.Р.Р.Мартин
Повече от ясно е, че на целокупното общество от фенове му омръзна да чака заветната шеста книга от поредицата Песен за огън и лед, но уви тя остава все така далеч, докато останалите произведения на Дж. Р.Р. Мартин не спират да ни заливат. Сборникът разкази и новели Нощен летец може спокойно да се класифицира като поредната претоплена тава със стари произведения на писателя, поизтупана и представена на публиката в нова опаковка.
Нощен летец съдържа шест разказа, четири от които вече са издавани в България в сборника Пясъчни крале. Самите разкази са писани през седемдесетте години на миналия век и попадат в сферата на научната фантастика, а издаването на точно тази комбинация от произведения съвпада и с излизането на сериала, базиран върху новелата със същото име.
Нощен летец е и първото произведение в сборника. Разказва историята на група учени на борда на космически кораб, натоварен със задачата да осъществи първи контакт с извънземна раса. Героите до един са ужасно противни особняци, напълно неспособни да предизвикат симпатия. Въпреки че някои сюжетни линии бяха по-стегнати и логични от еквивалента им в сериала, определено нещо ми липсваше в тази новела. Съдбата на героите така и не ме трогна, а безумните им решения с нищо не помогнаха това да се промени. Самото повествование е накъсано от редуващи се хаотични решения и действия и досадни разговори между героите. В заключение, новелата има някои оригинални за времето си идеи, но цялостната реализация не ме впечатли особено.
Свръхконтрол е второто заглавие в сборника и може би най-интересният разказ в него. Действието се развива на далечна планета, където се добиват високо ценените из човешките светове вихроперли. Сюжетът се върти главно около технологията за добиване на уникалните перли – за да изваждат скъпоценностите от недрата на земята, специално обучени хора използват оживели трупове, които контролират посредством устройства за дистанционно управление на нервната система. Логично, историята е мрачна, с приключенски елементи и фокус по-скоро върху конкретни герои и малкото им общество, отколкото върху света и човешката раса в бъдещето. Разказът с най-интересно и бързо действие.
Историите от бъдещето продължават с Уикенд във военна зона, където един скучен служител на голяма компания се опитва да бъде готин пред колегите си и се включва във военна симулация, която с времето става все по-реална и постепенно го поглъща. Интересен психологически разказ, който преплита в себе си идеите за войната, скритите тъмни кътчета на човешката душа и някои от най-долните ни страсти. Разказът е увлекателен и може да се похвали с добра доза реализъм що се касае до мислите, които минават през главата на героя. Фактът, че историята е разказана от първо лице, също допринася читателят да се чувства напълно потопен в гледната точка на протагониста. Заедно с предишния разказ Уикенд във военна зона се нарежда на едно от челните места в личната ми класация на разказите в сборника.
И седем по нивга не убивай човек е най-краткият разказ в Нощен летец. Представя ни история за сблъсък на култури и ценности, в която хората са се заели да подчинят една уж не толкова развита раса. Въпреки че идеята не е нито нова, нито оригинална, светът и героите са интересни, а действието – увлекателно. Конфликтът на ценности и философии е добре представен и разгърнат внимателно въпреки малкия обем.
С тези четири разказа се изчерпват вече публикуваните в сборника Пясъчни крале и следващите две заглавия са нови за родната публика. Започваме с Нито пъстроцветните огньове на звездния пръстен, разказ толкова странен и лишен от консистентност, колкото и заглавието му на български. Действието се развива на отдалечена космическа станция или някакъв подобен тип съоръжение, като основната фабула са отношенията между една от изследователките на борда и нейния вятърничев съпруг-романтик. Разказът се води от гледна точка на съпруга, който през повечето време разсъждава върху отношенията си с жена си и някои философски въпроси. Всичко останало, което се случва на борда на станцията, по-скоро служи за фон. Макар да разбирам къде е чарът на този разказ, той определено не беше по вкуса ми и се оказа най-мъчното четиво в сборника, което започвах може би седем-осем пъти преди да успея да довърша.
Последният разказ в Нощен летец е и може би най-известният на Мартин. Песен за Лия е носител на Хюго, номиниран е за Небюла и Юпитер, освен това се е преборил за второ място на наградите Локус. Действието се развива във вселената на Стотиците светове – измислен свят, където се развиват и други Мартинови произведения, включително Нощен летец, Приключенията на Тъф и други. Разказът проследява историята на двама телепати – Роб и Лияна. Те са изпратени на отдалечена планета, колонизирана от хората, за да разберат защо обитателите ѝ доброволно се принасят в жертва на особен вид паразитен организъм. Историята е доста оригинална и интересна като концепция, а повествованието е силно емоционално. Сблъсъкът на култури присъства и тук, но по-скоро с търсенето на общите неща, отколкото с различията. Песен за Лия е красиво написан, философски и много емоционален разказ за сближаването и любовта, който освен това се отличава с интересен фантастичен свят и лек хорър елемент.
В обобщение, Нощен летец е приличен сборник с някои любопитни идеи, част от историите имат своя чар (някои повече от други), но като цяло нищо зашеметяващо, което да преобърне представите ви за фантастика.
Джордж Р. Р. Мартин разкази фантастика