Как да стана мързелива майка - Новите родители
„Самостоятелното дете, или как да стана „мързелива майка“ е новото заглавие, което привлича вниманието ни. Но не, защото си мислим, че след прочитането на тази книга ще можем по цял ден да гледаме телевизия и да бъбрим по телефона. А защото сме любопитни да узнаем наблюденията и практичните съвети на майката на две момчета Анна Бикова – психолог, педагог и популярен блогър.
Те помагат в конкретни и често пъти - кошмарни за всеки родител ситуации. Помагат да погледнем критично на собствените си свръхочаквания и свръхзагриженост, да възпитаваме децата си с по-голяма лекота, с повече радост и весела изобретателност. От тази книга ще разберете:
- Как да научим детето да заспива в креватчето си, да си подрежда играчките и да се облича само.
- Кога да му помогнем и кога е по-добре да се въздържим.
- Как да изключим „майката перфекционистка” в себе си и да включим „мързеливата майка”.
- Защо свръхопеката е опасна и как да я избегнем.
Бикова е убедена, че похватите на „мързеливата майка“ ще ни приближат към целта – да направим децата си самостоятелни, инициативни и отговорни.
Докато работех в детска градина, съм виждала твърде много примери на родителска свръхопека. Особено добре си спомням едно тригодишно момченце – Славик. Тревожните му родители смятаха, че седне ли на масата, синът им е длъжен да си изяде всичко. За да не отслабне.
Кой знае защо, в тяхната ценностна система отслабването беше нещо много страшно, макар че ръстът и пухкавите бузки на Славик не предизвикваха безпокойство, поне що се отнася до телесната му маса. Не знам как и с какво го хранеха вкъщи, но той дойде в градината с видимо нарушен апетит. Дресиран от безапелационното родителско изискване „Трябва да си изяждаш всичко докрай!“, той дъвчеше механично и преглъщаше всичко, което беше в чинията му! При това трябваше да го храним, защото „той още не може сам“ (!!!).
Още една естествена потребност е да ходиш по нужда. Славик го правеше в гащите. (продължава на следващата страница)
На оправданото ни недоумение майка му реагира така: помоли ни да водим детето в тоалетната по часовник – на всеки два часа.
„Вкъщи го слагам на гърнето и го държа дотогава, докато не си свърши всичките работи.“ Тоест тригодишното дете е очаквало, че и в детската градина, както у дома, ще го водят в тоалетната и ще го уговарят „да си свърши работата“.
В детската градина всички деца започват да се хранят самостоятелно, да ходят до тоалетната самостоятелно, да се обличат самостоятелно и самостоятелно да си измислят занимания. Освен това свикват да искат помощ, ако не могат да се справят сами с проблема си. Изобщо не призовавам да пускате децата на детска градина колкото се може по-рано. Напротив, смятам, че за детето е по-добре до три-четири годинки да си остане у дома.
Просто говоря за разумно поведение на родителите, при което детето не е задушавано от свръхпротекция, а му е предоставено пространство за развитие. Веднъж една приятелка ми дойде на гости с двегодишното си дете и останаха да пренощуват. Точно в 21,00 тя отиде да го приспи. Момченцето не искаше да си ляга, измъкна се от креватчето, заинати се, но майка му насила го върна в леглото. Опитах се да разубедя приятелката си:
Книга за всяко момиче. И момче, от Виолета Бабич
Ако вашите тийнейджъри обичат да четат за себе си...