Първият ден (15 юли) е наречен Чурлига, вторият ден (16 юли) – Пърлига, а третият ден (17 юли) Огнена Марина.
През дните Горещници не се ходи на нива, не се жъне, коси и копае, не се пере, не се мие, не се меси, не се пече хляб, не се готви, не се преде, тъче и шие - що се похване, всичко се пали, изгаря. Във време оно, народът ни е отпочивал през тези най-горещите дни от полската работа и е гадаел за реколтата: ако силно слънце пече през трите горещника, януари, февруари и март ще са топли, без сняг и виелици. Неспазването на тези забрани водело до пожари и градушки.
Във Велешко на тези дни празнуват занаятчиите, чиито професии са свързани с огън. През тези дни хората се къпят в лековити извори, защото се вярва, че тогава силата им е особено голяма.
Горещниците са празници, разпространени и в Южна България. Но там те се наричат Люта, Чурута, Чюрука и Опалена Мария. Там хората почитат седмицата от 15 юли до 20 юли, която наричат Запалена, Опалена неделя. В Пиринския край е известна и като Грамна неделя.
Българите, живеещи в Македония, също тачат тези празници. Както в останалите етнически територии, така и в Македония те носят различни имена. В областта на Охрид, Битоля и Велес тези празници са известни като Блъсъци, Германовци, Ч`руци или Чуреци.
В по-старо време на първия ден вечерта се е гасял огънят във всички огнища в селището, на втория не се палел никакъв огън, а на третия (Св. Марина) насред селото се запалвал нов жив огън, божи огън, от който взимат всички стопани и подновяват огъня в своите огнища. Това е свързано с вярването, че на този ден от небето сам пада огън и че Св. Марина е повелителка на огъня.