Иво Инджев | Бива ли бивол за мезе? Във “великите” български медии бива Иво Инджев
// Бива ли бивол за мезе? Във “великите” български медии бива В БЕСЕДКАТА
Бива ли бивол за мезе? Във “великите” български медии бива
By Иво Инджев ⋅ април 18, 2012 ⋅ Post a comment
В нашата сбъркана, меко казано, медийна среда право на отговор получават обикновено и предимно хора и институции, с които клеветниците все пак предпочитат да се съобразяват за всеки случай, наметнати с мантията на „обективността”. А често правото на отговор се дава с голямо удоволствие, защото се цели ефекта на сапунения сериал- колкото повече се говори по темата, толкова повече основания има тя да бъде продължена- в случай, че това е идеята.
Разкаянието, признанието и искреността в тази процедура са практически непознати по нашите медийни трибуни обаче. Напротив, там важи принципът, че ако поне малко се страхуват от теб или пък виждат начин да изкрънкат някоя ползица ( пък току-виж и „палачинката се обърнала”), може и да те огрее благоволението на редакцията или по-скоро на чорбаджията, който й нарежда. Защото самото искане да получиш право на отговор се превръща в допълнително унижение за „низвертнатите”, които не разполагат с никой от изброените козове. Оплютите от тази „низша” категория обикновено си остават бити и …още нещо.
Имам много лични примери по темата ( че какви други- който се дразни, да не чете!). Не другаде, а на бившето ми работно място Би Ти Ви не само не ми дадоха думата за обяснение на казуса със зададения от мен въпрос за президента Първанов, предизвикал цяла негова декларация, четена от екрана на същата телевизия със запетайките, но без моята гледна точка в най-гледаното новинарско време, но и допълнително си организираха моето заклеймяване ( в мое отсъствие) в специално предаване с водещ Николай Бареков. На опитите ми да изложа аргументите си по телефона тримата участници в разправата се нахвърлиха дружно върху гласа ми и самодоволно ме „победиха” в тази неравна битка, завършила с това, че просто ми взеха думата.
Друг, съвсем пресен пример.
Отказах да мина през унижението тепърва да сезирам съответните институции като тъжител по някаква делба и се опитах да получа „ по кратката процедура” право на отговор след като бях омаскарен с дълга тирада от обидни епитети от екрана на проправителствената ТВ 7. Посредникът, когато бях помолил да поиска това от мое име, ме осведоми за отказа на авторката на гаврата с моето име Люба Кулезич. И толкоз…Бях изнасилен публично и изнасилвачите, въоръжени със собствен телевизионен ефир, смятат от позицията на по-силния, че забременяването на публиката с гадости по мой адрес си е мой проблем, защото те по-добре знаят как трябва да бъда представян пред тяхната публика ( без право на отговор).
С риск да си причиня поредно ровичкане в твърде неприятната ми тема за нечистото ми минало (размахвана от всеки, който няма какво друго да ми опонира), която сам извадих на показ преди дори да знам, че ще дойде ден да бъде предоставено на публичността по официален път, ще припомня и как се изгавриха „лекичко” от в. „Стандарт” с щипка сол в раната при оповестяването на досието ми от страна на комисията. Вестникът „дописа” констатацията на комисията, че „във връзка с Иво Инджев” са получавани пари с интерпретацията, съм бил получавал заплата от ДС. Всичките ми опити да получа право на отговор, макар да разбирам негативите от това да звуча като оправдаващ се виновник, спорещ за „дреболии”, удариха на самодоволния стандартен камък на мълчаливия отказ. А просто исках да посоча очевидното: да са взимани пари във връзка с теб, не означава, че си ги взел ти. Работата на онези, които са ми съставили досието, е била тъкмо онази и те са взимали пари за нея, включително прилагайки надлежно касова бележка за разхода си с изпито в кафе в някакво заведение-няма да харчат от джоба си, я! Манипулацията със „заплатата” си остана неразобличена за читателите и заживя своя активен живот на активно мероприятие, превръщайки се във „факт” за всеки желаещ да се гаври с името ми, позовавайки се на „Стандарт”.
За подобни свинщини и дори за същия вестник става дума и в текста на Атанас Чобанов, поместен в Кафене.нет. Публикувам го и аз, защото става дума не за частен случай (самото четиво е много полезно за опресняване на паметта), а за илюстрация на принципа на мръснишките номера, които едни хора въртят по поръчка на господарите си в българското извратено медийно пространство. Най-тъжното е, че тези гадости не срещат организиран отпор, поради което се налага да им се оказва индивидуална съпротива с всички произтичащи от това неудобства самотните гласове да бъдат маргинализирани допълнително и държани на разстояние от въпросните медийни трибуни, които са толкова „велики”, че не се занимават с някакви си „обидени” отделни личности.( ivo.bg)
Една от особените и не много известни черти на Бивола е, че непрекъснато се вре в калта. Той всъщност без кал не може. Ако няма кал – залинява и се изнежва. Точно калта го пази от досадни паразити, насекоми и мухи, защото те не смеят вече да кацат по него и да му пият кръвта.
Почти година се навърши от началото на публикациите на американски дипломатически доклади за България, така наречените “грами”, изтекли в сайта Wikileaks.org. Говорим за системната им публикация, а не за изолирани попадения на няколко големи световни вестника, избрани от Уикилийкс за медийни партньори.
Журналистическата обработка на суровия материал от София и други балкански столици, беше поверена от Джулиън Асанж на сайта за разследваща журналистика Биволъ (Bivol.bg) За няколко месеца публикациите на Биволъ разтресоха целия български “елит”. Читателите научиха, че на американския скенер той не изглежда съвсем като елит, а като организирана престъпна банда, която се изрежда на килимчето в посолството, за да натопи другарчето.
“Ако човек прочете изцяло докладите ни (изтекли в Wikileaks б.ред.), ще установи, че те са много интелигентни, професионални и балансирани. Те съдържат информация необходима на много хора във Вашингтон, които активно следят събитията тук и си изграждат балансирана представа. Ще стане ясно, че американското посолство в България работи професионално.” – заяви пред БНТ посланик Джеймс Уорлик преди да бъдат публикувани грамите за България.
Пет месеца по-късно на Уорлик му се наложи да се яви в Народното събрание, за да засвидетелства доверие на Борисов. Премиерът се оказа един от най-колоритните политически образи в грамите – уличен в трафик на наркотици, горива и пране на пари. Той възприе тактиката на щрауса и заяви, че не чете грамите, защото са “жълта преса”. Гардиън, Монд, Таймс, Шпигел и Ел Паис в крайна сметка не са насъщно четиво за българския избирател, бил той прост като премиера, или обратното. Така че за вътрешна употреба тази тактиката на първо време успя.
В крайна сметка елитът се реши да действа. Започна мощна контраатака чрез медиите, но не срещу вестите, а срещу вестоносеца. “Протеже на ДСБ и НСС шантажира родния елит” написа Стандарт на 12 април. “Атанас Чобанов пробутва всякакви слухове уж чрез грамите на Уикилийкс…Оказва се, че разпространяваните грами до САЩ не са нищо повече от препечатка от слухове в самата България.”
Внушението, подписано от “Екип на Стандарт” е, че съчинителят на американските доклади всъщност е Атанас Чобанов, подпомогнат от десни политици и бивши родни ченгета. Моят морален облик е изобразен с размаха на четката на Йеронимус Бош. Отпред стърчи грозен клюн, поглъщащ младенец, а отзад излитат грами като черни гарвани и кацат по ангелските ликове на представителите на елита. С двете си ръце държа вили, с които натискам във врящи казани други елитни ангелски ликове.
Преведено за читателите на жълта преса, които не познават творчеството на Бош, житието ми е оформено в стила на класически анонимен донос и съдържа главно клевети. Вестник “Шоу”, тъмножълт аватар на “Стандарт” издаван от същата пресгрупа, се включи в канонадата с текст, за който проф. Велислав Минеков коментира във Фейсбук със следните думи:
“Такава гнусотия отдавна не съм чел. Своеобразен литературен рекорд. Най-ниско ниво на журналистическа помиярщина… Какво безсилие!”
“Забележителни прилики има между очернянето на Чобанов и очернянето на Асанж” – коментира Wikileaks в Twitter акаунта си с над един милион последователи и даде линк към статията в “Стандарт”.
Клеветите обаче не са самоцел. Te крепят конструкцията на абсурда, която трябва да направи написаното в грамите недостоверно в очите на масовия читател на “журналистически помиярщини”. Неудобни са и другите документални разследвания на Биволъ, подписани не само от моя милост – “псевдо-журналиста Чобанов”, но и от други български разследващи журналисти: Асен Йорданов и Иван Бакалов (e-vestnik.bg). Неудобен е също и порталът Болканлийкс, който пази архив от изтекли документи на службите с имена на фирми крали акциз и спонсорирали властта, както и други ненаказани престъпления.
Пиша грами с невероятната продуктивност от 100 страници дневно и с енциклопедични знания за българската действителност. Така за 3 месеца съм окомплектовал 2000 документа с реквизитите и съм подменил оригиналите на сайта на Wikileaks. Последното е детска игра за мен, защото работя във френски “университет по отбраната”*, а и НСС ми помага от институционалното си небитие.
Проблемите на родния елит няма да се решат с медийния отстрел на вестоносеца. Уравнението не е “има човек – има проблем”. С Биволъ или без него, грамите ще се четат по цял свят докато има интернет.
Да речем, че на власт дойде конкурентен “елит”. За него също може да се извади обилна информация от грамите. Начело е “Агент Гоце”, който живо се е интересувал какво точно знаят американците за неговата роля в програмата “Петрол срещу храни”. “Не съм пикал във фонтан” става министър. “Подлизуркото” Кирчо Киров поема ДАНС. Или обратното: Манекен Пис в ДАНС, а “подлизуркото” министър. “Най-издирваният престъпник” Батков успява да вдигне забраната на руския гангстер Майкъл Чорни. Големият Батман Путин казва: “Белене, или ще стоите на студено зимата”…
В архивите на Кейбългейт за България има над 5000 печатни страници текст, или три пъти повече от Библията. Целият ни така наречен “елит”: минал, сегашен и вероятно бъдещ, е запечатан в тези страници без грим и украса. Който и да е на власт в близките няколко години ще трябва да се съобразява, че тези текстове са неоспоримо автентични и достъпни. Наличието им позволява на публиката да си изгради балансирана представа за управляващите, която най-вероятно се разминава с желания от тях положителен образ, изграден от подмазваческите медии в България.
Гледаш го, излита от “Враждебна” елит, а в Европа каца… в Wikileaks.org и в Bivol.bg пишe какво.
Според рупора на “родния елит”, в-к Стандарт, аз съм сложен от Асанж, за да шантажирам наред, но да прикривам Костов. В една от грамите обаче пише следното:
Интернешънъл Асет Банк /бившата Първа Източна Международна Банка/ директно е назована “Банката на СИК – една от най-влиятелните групировки на организираната престъпност в България”… Американците имат подозрения и за участието на бивши офицери от ДС, свързани с Маргините, за които се говори, че са близки както до БСП, така и до кръга на Иван Костов.
Ето повод да се захапе Костов. Обаче има проблем. Ако се цитира коректно оригиналния текст, вътре пише за реални сегашни банки – “гнили ябълки”. Същите тези банки са рекламодатели и никак не обичат да се пише, че перат мръсни пари и кредитират свързани лица. Ето защо няма Цеко, няма Петя, няма Цецо и Цветелина. Има само кръг на Иван Костов. Виртуозни пера успяха да преразкажат тази грама без да споменат нито една банка. Но не пропуснаха да споменат Костов.
Вестник “Монд” пък сложи имената на всички гнили български банки на втора страница. За да знаят инвеститорите с кого си имат работа.
Иначе всеки може да се убеди, че Биволъ не е спестил нищо. В грамите няма повече от това, което е публикувано. Друго щеше да е ако посланикът беше описал как Командирът закусва с деца докато разпарчетосва националното богатство и го раздава на “елита”. Уви, редник Брадли Манинг не е успял да открадне от компютрите на армията точно тези грами и да ги прати на Асанж. Когато Манинг е копирал информацията, петгодишният активен архив на системата е започвал от 2005 г.
* Местоработата ми е в Université Paris Ouest Nanterre La Défense. Nanterre е град, а La Défense е името на квартал, което означава също “отбрана”. Университетът е хуманитарен, а милитаристичният профил “университет по отбраната” е изцяло измислен от екипа на Стандарт.
14 comments for “Бива ли бивол за мезе? Във “великите” български медии бива”	[...] за мезе? Във „великите“ български медии бива Published on Иво Инджев | shared via [...]
Posted by Бива ли бивол за мезе? Във „великите“ български медии бива | К+ | април 18, 2012, 13:48 Bravo!!mnogo si tochen!Vseki pat nauchavam.oborvash i dopalvahs deistvitelnosta ni !!!
Posted by M.Grancharov | април 18, 2012, 15:19 Г-н Инджев,ако премиерът е спешил президента да изведе 5-6 кардинални въпроси на Българиядо 2020 и по примера на Германия която се взира до 2030 а САЩ и до 2050 г.много е близко до мисълта,че в “надпревара с петилетки”по социалистически на най-новото издание Кръстна Тройка ще й бъдат й бъдат изправени неимоверни препятствия за успешен управленски коалиционен механизъм,тъй като друг превод на Кардиналността сочи приемственост независимост от управленския екип.
Или както се казва,се нон е веро е бене тровато,но да не бързаме…щом го е схванал и г-н Борисов,а президентската колесница вече впрегната!!!!
На вапроса ще се върна в неделя 22 след като се “изпразни” или Слави Бенев , М.Кунева или Т.Дечев,но обстрелът не е с леки артилерийки установки,а с крепостно обсадна тежка артилерия!!!!
Posted by Kaрдинал Ришельо | април 18, 2012, 17:37 Едно от най-готините неща, които съм чел Posted by Георги | април 18, 2012, 18:26 Този Университет по отбраната направо ме уби ! Този, който е навързал Université и La Défense, е подпечатал по този начин недвусмисленото свидетелство за своята простотия. Разбирам напълно естественото желание на наклеветения да се защити, но, г-н Инджев и г-н Чобанов, може би не трябва кой знае колко да се засягате от такива нищожества. То е като да наливаш от пусто в празно. Те няма да спрат да бълват лъжи, нито пък ще успеят да убедят читателите Ви, че глупостите, които пишат/говорят за Вас са верни.
Posted by Мечтател | април 18, 2012, 18:49 Уважаеми г-н Инджев, как мислите струва ли си човек като вас да отговаря на всички скъпо платени специалисти по омаскаряването на малкото останали достойни журналисти като вас. Аз мисля че не си струва, и е ценна загуба на време и енергия. В обществото ни има много интересни теми, които си струват да бъдат подхванати от сериозен критик като вас. Желая ви здраве и творчески успехи.
Posted by Т.Димитров | април 18, 2012, 19:06 ” …отказа на авторката на гаврата с моето име Люба Кулезич. И толкоз… Бях изнасилен публично”
Иво, виж това за разтуха, ако не си го гледал и забрави – тия хора не заслужават внимание (единият – тъп като пън, другата – в края на 15-те си минути слава, кокореща се, пощипваща все по-редките си къдрици и определено сенилна):
Posted by Силвестър | април 18, 2012, 19:37 София се е превърнала в “Содом и Гомор” и нищо не е в състояние да накара никой да се замисли,най добре е да се почисти,така може да се даде някакъв шанс на България да оцелее.
Вече повече от година и половина навсякъде където пиша,пиша само факти.Факти от който най малкото нещо което би трябвало да се случи на някои ,който може да ги забележи е да замръзне от ужас.Но неби,с умрели букви ,който нито виждат,нито чуват,а пък още по малко чувстват така.Общуването с букви е най идиотският начин който можа да сътвори човек.Това ще ви затрие всички.Пълен абсурд.
Помежду другото и за предстоящото изригване на вулкана можех да напиша още преди месец,защото знам,както знаех за всичко което се случваше,случва и ще се случва не само тук но и по цялата планета Земя.Но какво като знам.По добре да приема,че съм луд и не съществувам,да взема да си засаждам нещо за храна в градината (да оцелявам някък си) и да ви гледам чудото,вместо да се мъча да ви събуждам и да бъда подлаган заради това на унищожение от диваците който ме докараха до тук и сега правят всичко възможно да попречат никой да не се запознае с фактите,защото фактите ще ги пометът като бълхи не осъзнавайки,че така обричат себе си и всички на гибел!
“Мила родино” безнадеждно починала!
Хораа бе а огледайте се какво се случва,а опитайте да забравите за малко дребните неща с които си губите безвъзвратно секундите!Чуите света около вас и вижте горе в небесата над вас!
Posted by Румен Бърцов | април 18, 2012, 19:49 Г-н Инджев,
Ако приликите между Асанж и Чобанов са само в очернянето, да очакваме ли, че Чобанов ще води предаване по кремълската РТ, така както стори Асанж?
Някак си не Ви ли се струва, че един журналист трябва да има някакви етични норми? Вие, например, бихте ли водили предаване по путинската телевизия? Въз основа на написаното от Вас, ще разрешите ли на читателите Ви да не се съмняват в отговора?
Posted by Nikolai | април 18, 2012, 21:22 В български медии всичко бива и накрая – “вината с мезетата поглъщат”, ама дано им приседне най-после! А инсинуациите им са като от ДС-досиетата – в същия стил!
Posted by Tanya Stoyanova | април 18, 2012, 23:14 Брагодаря от все сърце на СИЛВЕСТЪР за отправката! Записът е разкошен! Няма нужда от коментар. Надминава в светлинни години справедливия ми гняв, който г-н Инджев спести на Кулезич в своя блог.
Господин Инджев, не настоявайте повече за право на отговор, чрез участие в предаването на тази жалка женица. Моля Ви, не падайте до нивото й!
Posted by Павел Тинков | април 19, 2012, 08:56 Грамотните хора в България могат да четат на английски. Така че борат-дзибау и сие се целят в неграмотници и малоумници!
Posted by Милен Иванов | април 19, 2012, 12:08 И аз искам да благодаря на Силвестър за линка. Ако трябва да опиша Кулезич по “мат`рялски”, бих казал, че прилича на дебело намазана филия с мас, изтървана от Борисов и залепнала на дъното на журналистическия морал. Падението на тази жена, наистина няма точно измерение, но всеки докоснал се до нея си тръгва омърсен.
Posted by Kirov | април 19, 2012, 13:24 Протеже на ДСБ и НСС шантажира родния елит
Te pak se imat i za elit. Vie vijdali li ste elit, be galfoni. Palno nedorazumenie e da se rachia kradlivata politicheska pasmina elit.
Posted by doko | април 20, 2012, 17:24 Post a comment
март 2015 февруари 2015 януари 2015 декември 2014 ноември 2014 октомври 2014 септември 2014 август 2014 юли 2014 юни 2014 май 2014 април 2014 март 2014 февруари 2014 януари 2014 декември 2013 ноември 2013 октомври 2013 септември 2013 август 2013 юли 2013 юни 2013 май 2013 април 2013 март 2013 февруари 2013 януари 2013 декември 2012 ноември 2012 октомври 2012 септември 2012 август 2012 юли 2012 юни 2012 май 2012 април 2012 март 2012 февруари 2012 януари 2012 декември 2011 ноември 2011 октомври 2011 септември 2011 август 2011 юли 2011 юни 2011 май 2011 април 2011 март 2011 февруари 2011 януари 2011 декември 2010 ноември 2010 октомври 2010 септември 2010 август 2010 юли 2010 юни 2010 май 2010 април 2010 март 2010 февруари 2010 януари 2010 декември 2009 ноември 2009 октомври 2009 септември 2009 август 2009 юли 2009 юни 2009 май 2009 април 2009 март 2009 февруари 2009 януари 2009 декември 2008 ноември 2008 октомври 2008 септември 2008 август 2008 юли 2008 юни 2008 май 2008 април 2008 март 2008 © 2012 Иво Инджев.