Решение по Гражданско дело 1317/2017г.
№ 324 16.10.2017г. гр.Стара Загора
въззивно гражданско дело N 1317 по описа за 2017 година,
Производството е на основание чл.269- 273 и чл.341- 344 и чл.235 от ГПК във вр. с чл.76 и чл.34 от ЗН.
Производство е образувано въз основа на въззивна жалба вх.№ 2841/07.06.2017г. от съделителката- ответничката Д.А. *** против Решение 17/18.05.17г. по гр.д.№ 718/16г. по описа на РС- Ч., с което съдът е обявил относителната недействителност по отношение на М.И.Т. на сделката, обективирана в нотариален акт ., том ., рег. №., дело .г. и нотариален акт ., том ., рег. № ., дело.г.- и двата по описа на нотариус Люсиен И.- гр.Ч., с регистриран в Нотариалната камара гр.С. под № 90 и с район на действие Районен съд Ч., и с което е допусната делба между първоначалните съделители, а тя била изключена от участие в така допуснатата делба. Счита постановения съдебен акт за неправилен, незаконосъобразен, за постановен при допускане на съществено нарушение на процесуалните правила, както и за недопустим, тъй като според нея тя е подала по делото молба в случай, че никоя от страните не направи искане тя да бъда привлечена като трето лице- помагач по делото на основание чл.226 от ГПК, да встъпи в правата на П.Т.Д., или респективно да заместя същата при условията на чл.222 ГПК. Счита, че съгласно ТР № 1/19.05.2004г. на ОСГК по гр.д.№ 1/2004г. на ВКС- С., правото да се иска прогласяване на относителната недействителност по чл.76 от ЗН може да се упражни като инцидентен, преюдициален и обуславящ, установителен иск или чрез възражение. Реално по делото не бил постъпил иск, а само е била подадена молба, за която е прието, че представлява възражение. Счита, че РС вместо да даде възможност на страните да направят изявление относно направеното от нея искане, я е конституирал като ответник по делото и е дал възможност на страните в процеса да вземат становище по неясно формулираната молба, депозирана от ищеца и за която РС неправилно е приел, че представлява възражение. Счита, че така оформената молба не представлява възражение по смисъла на чл.76 от ЗН, нито представлява иск от категориите, посочени в цитираното ТР, и по така нареченото възражение не бил налице съдебен акт, с който тя да бъда конституирана като главна страна и в какъвто смисъл било например Решение № 35/24.02.2015г. по гр. д. № 5675/2014 г., I г.о., ГК- ВКС. Също така счита, че с постановения съдебен акт РС е следвало не да я изключва от участие в съдебната делба, а предвид подадената от нея молба да я конституира като трето лице- помагач, ако не е налице съгласие от страна на другите съделители, и да заместя своя праводател- в какъвто смисъл било и Решение № 281/29.10.2012 г. по гр. д. № 130/2012 г., I г. о., ГК на ВКС, в което изрично било посочено, че не съществува забрана да се прехвърлят субективни права, които са предмет на висящ правен спор. В тези случаи, делото следва своя ход между първоначалните страни- т.е. прехвърлителят, който вече не е носител на спорното материално право, продължавал да бъде главна страна в процеса. От момента на прехвърлянето той придобивал качеството на процесуален субституент. Приобретателят на спорното право не ставал задължително страна в процеса. Той можел да встъпи или да бъде привлечен като трето лице, а също можел и да замести своя праводател, но само при изрично съгласие на двете страни. Заявява, че след като РС не е поискал изрично становището на останалите му съделители по подадената от нея молба, то явно било допуснато съществено нарушение на процесуалните правила, което пък било довело до постановяването на един неправилен, незаконосъобразен и недопустим съдебен акт. Моли настоящия въззивен ОС- гр.С. да отмени, респективно да обезсили атакуваното Решение на РС- Ч., като недопустимо, респ. да го отмени като неправилно, постановено в нарушение на закона и да върне делото на съответната фаза от процеса, при която РС да продължи по-нататъшния ход на съдебното производство. Претендира направените от нея разноски пред двете съдебни инстанции разноски. Няма нови доказателствени искания пред настоящата въззивна съдебна инстанция. В проведеното открито съдебно заседание въззивницата не се явила нито лично, нито чрез процесуален представител, и не е пледирала пред ОС- гр.С.. Не е представила писмена защита в дадения й 1- седмичен срок за това от въззивната инстанция.
Въззиваемият- съделителя/ищец/ М.И.Т. от гр.Ст.Загора в писмения си Отговор на въззивната жалба в законния 2- седмичен срок по чл.263, ал.1 от ГПК сочи, че я оспорва изцяло, като неоснователна и моли ОС да я остави без уважение и да постановите решение, с което да потвърди изцяло обжалваното решение на РС, като правилно и законосъобразно и да му присъди разноските по делото, тъй като жалбата липсвали каквито и да било конкретни оплаквания за пороци на атакуваното съдебно решение и не са били изведени основания за неговата недопустимост или неправилност- изразено било само едно общо бланкетно недоволство от решението, то било квалифицирано най- общо като неправилно, без ясно да е посочено точно в какво жалбоподателката счита, че се изразява неправилността му. Взема отношение по конкретните направени във въззивната жалба оплаквания. А що се касае до оплакването, че не било поискано от РС становището на останалите съделители по нейната молба- същото било невярно и оплакването- неоснователно, тъй като Молбата на жалбоподателката, заедно с приложенията към нея, също била получена от всички съделители, както и препис от възражението по чл.76 от ЗН, и са имали предоставена от съда възможност да вземат отношение по него/като преюдициално за спора/ в откритото съдебно заседание по делото на 18.04.2017г. Предвид изложеното, моли ОС да приеме, че въззивната жалба е неоснователна и да я оставите без уважение, като се постанови решение, с което да се потвърди обжалваното решение на РС- Ч., като мотивирано, правилно и законосъобразно, и да й се присъдят разноските по делото пред въззивната инстанция.
Останалите съделители/ответници/- въззиваемите Р.И.З. от гр.С., В.Д.Т. ***, Д.Т. *** и П.Т.Д. от гр.С., не са обжалвали Решението на РС, не са представили писмени Отговори на въззивната жалба, не са се явили лично или чрез процесуални представители пред настоящата въззивна инстанция, не са пледирали и не са представили свои писмени защити в дадения им 1- седмичен срок от ОС- гр.С..
Настоящият въззивен съд, като обсъди направените във въззивните жалби оплаквания, като обсъди и становището в Отговора на другата страна, като взе предвид събраните по делото писмени и доказателства, и приложимите по казуса материалноправни и процесуални норми, както и мотивите на атакуваното Решение, намери за установено следното :
Предявени са искове с правно основание по чл.76 от ЗС и съответно по чл. 34 от ЗС, като производството е в първата фаза по допускане на делбата. Въззивният съд счита, че обжалваното първоинстанционно Решение, касаещо както обявяването на относителна недействителност по реда на чл.76 от ЗС, така и първата фаза по допускане на делбата между страните върху процесиите недвижими имоти по реда на чл.34 от ЗС, е изцяло валидно и допустимо, постановено прн липсата на съществени пороци, водещи до неговата евентуална нищожност. Обжалваното първоинстанционно Решение е правилно и обосновано, тъй като не се установиха и доказаха в хода на въззивното съдебно следствие твърдените във въззивната жалби нарушения на материалния закон и съществени процесуални нарушения при постановяването му, поради което то следва да бъде изцяло потвърдено, ведно със законните последици от това. Обсъждайки събраните в хода на делото до момента писмени и гласни доказателства/както поотделно, така и в тяхната съвкупност/ се установи и доказа по несъмнен и безспорен начин, че първоинстанционният РС правилно е изградил вътрешното си убеждение за наличието на съсобственост, произлизаща от наследствено правоприемство между страните/от една страна/ върху делбените недвижими земеделски имоти, и относителната недействителност на сделките с части от тях в полза на допълнително встъпилата като страна в делбеното производство въззивница Д.А./от друга страна/. Напълно мотивирано, обосновано и доказано в Решението си РС се е съобразил с постановеното в ТР № 1/19.05.2004г. по гр.д.№ 1/2004г. на ОСГК на ВКС- С., съгласно което правото да се иска прогласяване на относителната недействителност на сделките по реда на чл.76 от ЗН може да се упражни под формата и на възражение/а не само като инцидентен установителен иск/, както е процедирано в настоящият случай. В тази връзка изцяло без основание се явява оплакването на жалбоподателката, че по така направеното възражение по чл. 76 ЗН не бил налице съдебен акт, с който тя да бъда конституирана, след като същата вече е била конституирана в процеса като пълноценна страна/а не като трето лице/ на осн. чл.226 от ГПК с протоколно Определение в открито съдебно заседание на 21.03.2017г./видно от съдебния протокол/, понеже не е нормативно предвиден специален процесуален ред за отделно конституиране на страни по всяко въведено възражение или за неколкократното им конституиране. Цитираното ТР въобще не се занимава с такъв процесуален проблем, а касае само хипотезата, в която съдът евентуално не се е произнесъл в диспозитива на решението си по искането по чл.76 от ЗН, респективно не е отхвърлил иска за делба по отношение на приобретателя след уважаване на това искане. В настоящия случай РС мотивирано, законосъобразно и правилно се е произнесъл в диспозитива на атакуваното пред нас решение по преюдициалния въпрос за относителната недействителност на основание чл.76 от ЗН на актовете на разпореждане, извършени от част от сънаследниците- съделители в хода на процеса в полза на трето лице-ненаследник/жалбоподателката/, и напълно законосъобразно е изключил от кръга на съделителите в тази делба приобретателката- въззивница А., което е в съответствие и с тази съдебна задължителна и константна съдебна практика по аналогични казуса. Също така, напълно мотивиран, законосъобразно и правилно РС е отказал да конституира въззивницата- приобретателка А., като трето лице- помагач по делото, тъй като тя вече е била по нейно искане конституирана като пълноценна страна- ответница/съделителка/ в процеса пред РС в настоящата първа фаза на делбата. Още повече, че не е налице и никакво нарушение на процедурните или материалните правила от страна на РС. Следователно- след като РС се е произнесъл по преюдициалните правоотношения за относителната недействителност на извършените в хода на процеса разпоредителни сделки по реда на чл.76 от ЗС, с решението си по първата фаза- допускане на делбата, правилно се е произнесъл и за кои имоти, между кои конкретни страни и при какви точно квоти да се допусне делбата, като напълно законосъобразно, мотивирано и правилно е изключил от кръга на тези страни конкретно същата тази приобретателката по обявените за относително недействителни актове на разпореждане. В закона/ГПК и ЗС/ не е налице изрично разписан и уреден процесуален ред за конституиране на страни със самото съдебно решение, още повече, че жалбоподателката- приобретателка е била вече конституирана по- рано по предвидения за това ред като страна по делото. Дори нещо повече- жалбоподателката А. е била призована за участие в процеса за откритото съдебно заседание по делото от 18.04.2017г., за да вземе становище по направеното възражение по чл.76 ЗН, както и всички останали съделители по делото, но тя не се е явила без посочване на някаква уважителна причина за това. А относно оплакването във въззивната жалба на А., че не било поискано от РС становището на останалите съделители по нейната молба- същото е невярно и недоказано, и оплакването в тази връзка е неоснователно, тъй като молбата на жалбоподателката/заедно с приложенията към нея/ също е била връчена и получена от всички останали съделители в процеса. В резултат на което всички съделители/вкл. и жалбоподателката/, са получили препис от възражението по реда на чл.76 от ЗН и са имали предоставена от РС възможност да вземат отношение по него/като преюдициално за спора/ в проведеното открито съдебно заседание на 18.04.2017г. пред РС. От друга страна обаче заместването на прехвърлителя от приобретател ще е възможно само след съгласие на абсолютно всички съделители. Ако такова общо съгласие не бъде постигнато, делото продължава своя ход с участието на първоначалните съделители. като прехвърлителят участва в процеса като процесуален субституент на приобретателя. Именно поради това се явява незаконосъобразно възражението на въззивницата, че по делото не са били конституирани лица. които имат собственически права върху част от делбените недвижими имоти предвид придобитото право на собственост преди или по време на висящността на делбата в първата процесна фаза на допускането й. Поради това и конституирането на приобретателя наред с прехвърлителя обаче не е необходимо, тъй като прехвърлителя участва като процесуален субституент на приобретателя, процесуалната му легитимация произтича от самия закон, въпреки че не е носител на материалното право и съгласно чл.226, ал.З от ГПК постановеното първоинстанционно решение на РС във всички случаи ще съставлява присьдено нещо, както за съделителите, така и спрямо приобретателите по въпросите : дали имотът е съсобствен между съделителите, и какви са делбените им права, като признатите на прехвърлителя права ще се считат за права на приобретателя. С оглед на горните фактически и правни аргументи, в конкретния случай по делото въззивницата е придобила качеството на процесуален субституент на приобретателите по сделките, а приобретателите във всички случаи са обвързани със силата на присъдено нещо на решенията в двете фази на делбения процес. Ето защо предвид всичко гореизложено, въззивният ОС- гр.С. счита, че следва да потвърди изцяло атакуваното първоинстанционно Решение на РС, като напълно мотивирано, правилно и законосъобразно, ведно с всички законни последици от това. При постановяването му не са допуснати никакви съществени процесуални нарушения, които да водят до недопустимост на съдебния акт. Ето защо, обжалваното решение следва да бъде потвърдено изцяло, със законните последици от това.
В полза на въззиваемия М.Т. следва на основание чл.273 във вр. с чл.78, ал.1 и чл.80 от ГПК да се присъдят направените пред настоящата въззивна инстанция разноски в размер на общо 1 000 лв. за възнаграждение на 1 повереник- адвокат, платими от въззивницата Д.А..
Тъй като настоящото въззивно съдебно Решение е постановено по дело за допускане на делба/първа фаза/, то подлежи на касационно обжалване в законния 1- месечен срок от връчването му на всяка от страните, при евентуалното наличие на законовите предпоставки по чл.280, ал.1 от ГПК чрез ОС- гр.С., пред ВКС- С..
Ето защо водим от горните мотиви и на основание чл.269- 273 и чл.341- 344 и чл.235 от ГПК във вр. с чл.76 и чл.34 от ЗН, въззивният ОС- гр.С.
ПОТВЪРЖДАВА изцяло първоинстанционното Решение 17/18.05.17г. по гр.д.№ 718/16г. по описа на РС- Ч., обл.С..
ОСЪЖДА Д.А.А.- ЕГН ********** *** да заплати на М.И.Т.- ЕГН ********** *** сумата 1 000 лв./хиляда лева/ разноски по делото.
РЕШЕНИЕТО може да се обжалва пред ВКС на Република Б.- гр.С. в 1- месечен срок от връчването му на всяка от страните, при евентуалното наличие на законовите предпоставки по чл.280, ал.1 от ГПК.