Препоръка Rec(2001)16 на Комитета на министрите към страните членки за защита на децата от сексуална експлоатация | Права на децата
Начало Международни стандарти Препоръка Rec(2001)16 на Комитета на министрите към страните членки за защита на децата от сексуална експлоатация
(Приета от Комитета на министрите на 31 октомври 2001 г. на 771-вото заседание на Заместник-министрите)
Комитетът на Министрите, съгласно разпоредбите на Член 15.б от Учредителния акт на Съвета на Европа,
В решимостта си да даде своя ефективен принос за общата цел по предоставяне на децата на адекватна защита срещу сексуална експлоатация, извършена от които и да е лица и особено от онези, които са в постоянен или временен близък контакт с децата или упражняват власт върху тях;
Като се позовава на Препоръка No R(91) 11 относно сексуалната експлоатация, порнографията, проституцията и трафика на деца и младежи;
Като отбелязва, че сексуалната експлоатация на деца под формата на порнография, проституция, сексуално робство, секс-туризъм и трафик на хора има разрушителен ефект върху детското здраве и психично развитие;
Като взе предвид факта, че тази експлоатация придобива тревожни измерения както на национално, така и на международно ниво и че предотвратяването и борбата с нея налагат международно сътрудничество;
Като взе предвид, че благоденствието и най-добрите интереси на децата са основни ценности, споделени от всички страни-членки и е необходимо тяхното широко прокламиране и защита без каквато и да е дискриминация;
Като взе предвид, че преживяванията, свързани със сексуална експлоатация, имат увреждащо въздействие върху детското здраве и психично развитие;
Като съзнава, че децата не винаги имат възможност да ползват необходима и достатъчна защита, и особено срещу сексуална експлоатация;
Като взе предвид, че сексуалната експлоатация е свързана, inter alia, с пренебрегване на задълженията и с физически, психически и психологически злоупотреби вътре и вън от семейството, както и с незаконни осиновявания и с определени социални явления, които могат да направят децата по-уязвими;
Като признава ролята на медийната реклама и особено на Интернет както за разпространението, така и за предотвратяването на това явление;
Като взе предвид, че е отговорност и е в интерес на страните-членки на Съвета на Европа активно да работят заедно и да координират и усилват въздействието на дейностите си на национално и международно ниво, за да се справят с този проблем;
Като взема под внимание Конвенцията за защита на човешките права и основни свободи (1950 г.), Европейската социална харта (1961 г.) и Конвенцията за упражняване правата на детето (1996 г.);
Като взе предвид също Конвенцията на Обединените нации за правата на детето и особено на Член 34 от същата, който предвижда страните да предприемат подходящи национални, двустранни и многостранни мерки в защита на децата от сексуална експлоатация, допълнителния Протокол за продажби на деца, детска проституция и детска порнография, допълнителния Протокол към Конвенцията на Обединените нации срещу международната организирана престъпност относно предотвратяването, ограничаването и наказанията при трафик на хора, и особено на жени и деца, както и Конвенция № 182 на МОТ за най-лошите форми на детски труд;
Като се позовава на Препоръки № 1065 (1987 г.) на Парламентарната асамблея на Съвета на Европа за трафика на деца и други форми на детска експлоатация; № 1121 (1990 г.) за правата на децата; № 1286 (1996 г.) за Европейската стратегия за децата; № 1336 (1997 г.) за борбата с експлоатацията на детски труд като приоритет; № 1371 (1998 г.) за злоупотребите и небрежното отношение към децата, както и Резолюция № 1099 (1996 г.) за сексуалната експлоатация на децата;
Като взе предвид препоръките на Комитета на министрите на Съвета на Европа № R (79) 17 относно защитата на децата срещу недобронамерено отношение; № R (85) 4 за насилието в семейството; № R (85) 11 за положението на жертвата в рамките на наказателното право и процедури; № R (87) 21 за оказване помощ на жертвите и предотвратяване на виктимизацията; № R (89) 7 относно принципите на разпространение на видеозаписи с насилствено, брутално и порнографско съдържание; № R (90) 2 за социалните мерки относно насилието в семейството; № R (93) 2 за медико-социалните аспекти на злоупотребите с деца; № (97) 13 относно сплашването на свидетели и правата на защитата; и особено Препоръка № R (2000) 11 за действията срещу трафик на хора с цел сексуална експлоатация;
Като се позовава на Конвенцията за кибернетичните престъпления и особено на Член 9 от същата,
Препоръчва на правителствата на страните-членки да осигурят предприемането на ефективни мерки за защита на децата от сексуална експлоатация, да преразгледат своето законодателство и практики в светлината на принципите на настоящата препоръка, за да се гарантира, че тяхното прилагане се следва стриктно, обект е на постоянно оценяване и се съпровожда от адекватна техническа помощ.
I. Цели и дефиниции
1. Настоящата препоръка има следните цели:
а. насърчаване на благоденствието на всяко дете, неговото здраве, умствено, морално и социално развитие, което способства детето да води живот без сексуални злоупотреби, насилие и експлоатация;
б. планиране и прилагане на мерки, политики и практики, свързани с борбата със сексуалната експлоатация и съобразени с възгледите и опита на самите деца;
в. насърчаване на сътрудничество между страните-членки, така че да могат по-ефективно да реагират на различните аспекти на сексуалната експлоатация в национален и международен мащаб;
г. елиминиране на детската порнография, детската проституция и трафика на деца, извършван от физически или юридически лица на самостоятелна или организирана основа, в рамките на страната или извън нея, от граждани на страната или от лица, пребиваващи на територията й, със съгласието или без съгласието на детето.
2. За целите на настоящата препоръка са в сила следните дефиниции:
a. дете е всяко лице под 18-годишна възраст;
б. понятието сексуална експлоатация е обобщено и обхваща предимно: детска порнография, проституция и сексуално робство, както и трафик на деца със същата цел;
в. понятието детска порнография включва материали, които визуално изобразяват деца, участващи в действия с недвусмислено сексуално естество; лице, което изглежда дете, и участва в действия с недвусмислено сексуално естество или реалистични изображения, представящи дете, участващо в действия с недвусмислено сексуално естество. Детската порнография включва следните видове действия, извършени умишлено и в нарушение на закона, по какъвто и да е начин:
– производство на детска порнография с цел разпространение;
– предлагане и позволяване на достъп до детска порнография;
– разпространяване или предаване (трансмисия) на детска порнография;
– снабдяване с детска порнография за лични цели или за целите на други лица;
– притежаване на детска порнография
г. Понятието детска проституция означава предлагане, придобиване, предоставяне, снабдяване или използване на дете за сексуални действия срещу възнаграждение или друго заплащане;
д. понятието трафик на деца включва набиране, транспортиране, прехвърляне, предоставяне на убежище, доставка, получаване или продажба на деца с цел на сексуална експлоатация;
3. Нито една от разпоредбите на настоящата препоръка не следва да възпрепятства страните-членки да прилагат правила, които са по-благоприятни за насърчаването на защитата на децата от сексуална експлоатация.
a. Обществено съзнание, просвета и информация
4. Необходимо е настоящата препоръка да се сведе с всички уместни средства до знанието на всички компетентни държавни органи и частни организации (и в частност до политици, полицията и съдебните власти, дипломатически мисии, миграционни служби, професионалисти в социалната сфера, здравеопазването и образованието, неправителствените организации и медиите).
5. Да се назначи независимо, компетентно и лесно достъпно лице или агенция, което да насърчава правата на всички деца, и в частност, да повишава общественото съзнание относно сексуалната експлоатация на деца.
6. Информацията за сексуалната експлоатация, нейната същност и разрушително въздействие да се предостави на обществото, като се повишава общественото съзнание, че сексуалната експлоатация на деца във всичките й форми съставлява криминално деяние и подлежи на наказателно преследване.
7. Да се насърчават и организират програми, за допълнително изграждане на съзнание и обучение на лицата, отговорни за децата в сферата на образованието, социалните грижи, правосъдието, както и правоприлагащите институции и ведомства, с оглед тяхната способност да идентифицират случаите на сексуална експлоатация и да предприемат необходимите мерки.
8. В програмите на началното и средното училищно образование да се включи информация за рисковете от сексуалната експлоатация и злоупотреби, на които децата могат да бъдат изложени, както и за възможностите им да се защитят.
9. Да се предостави информация на децата извън училище относно рисковете от сексуална експлоатация, различните форми, под които тя може да съществува, и начините им да се защитят.
б. Събиране и обмен на информация
10. Да се насърчава обмена на информация във всички сектори и между различните ведомства и организации относно естеството и броя на случаите на сексуална експлоатация на деца в национален план.
11. Да се създаде национален механизъм за придобиване на редовна информация за най-успешните практики и ефективни мерки за предотвратяване, борба и овладяване на въздействията на сексуална експлоатация над деца.
12. Да се насърчава международното сътрудничество при обмена на информация, знания и експертен опит.
13. Да се определят областите за приоритетно оказване на техническа помощ и предоставяне на експертен опит при разработването на подходящи мерки за предотвратяването, борбата и разрешаване на проблемите, свързани с въздействието на сексуалната експлоатация над деца.
в. Превантивни действия, идентификация и помощ;
14. Да се разработи и подкрепи финансово многоведомствен и мултидисциплинарен подход за предотвратяването и разкриването на сексуалната експлоатация на деца, както и да се предостави психологическа, юридическа, социална или каквато и да е друга подходяща помощ или лечение на жертвите, като се обърне особено внимание на групите с висока степен на риск.
15. Да се създадат или разработят обществени или частни услуги за защита на децата в риск или такива, които вече са жертви, с оглед предотвратяването и разкриването на всички форми на сексуална експлоатация.
16. Да се признае и подкрепя ключовата роля на НПО при предотвратяването на сексуалната експлоатация и оказването на помощ на жертвите.
17. Да се осигури разнообразен набор от средства, чрез които всяко лице, и особено децата, да съобщават за случаи на сексуална експлоатация (включително горещи телефонни линии, агенции, печатни материали и страници в Интернет).
18. Да се гарантира, че децата, предоставени на обществени грижи, са защитени от подходящи разпоредби, насоки и процедури и че всички лица от персонала, който отговаря за тях, разполагат с необходимия ценз и разрешителни.
г. Медии
19. Да се насърчават медиите за техния конструктивен принос към общото съзнание за сексуалната експлоатация на децата и нейното въздействие, като разработят подходящи правила за поведение и разпоредби за печатните, аудиовизуалните и електронните медии, и в особена степен засегнат зачитането на неприкосновеността, идентичността и достойнството на децата.
20. Да се насърчават представители на медиите за участие и ангажираност по програми за обучение и повишаване на съзнанието относно сексуалната експлоатация.
21. Да се насърчава отговорното поведение на медиите при изобразяването на децата и детството като цяло.
д. Интернет
22. Да се привлекат доставчиците на Интернет-услуги за повишаване на съзнанието относно сексуалната експлоатация и рисковете, особено в Интернет и при използването на съвременните комуникационни технологии.
23. Да се гарантира, че доставчиците на Интернет-услуги работят съвместно с властите за установяване и борба с различните начини, чрез които мрежата на Интернет може да се използва с цел сексуална експлоатация на деца.
24. Да се насърчават доставчиците на Интернет-услуги за разработване на морален кодекс, съответстващ на съвременните информационни и комуникационни технологии, за предотвратяване на сексуалната експлоатация на деца, установяване на нарушенията на визирания кодекс и вземането на мерки за забраната и ограничаването на тези нарушения.
25. Да се признае необходимостта правоприлагащите ведомства и институции да използват данните на връзката, за да могат да проследят материалите със съмнително съдържание и да установят местонахождението и самоличността, както и да разпитат лицата, които редактират или разпространяват детска порнография, насърчават или подбуждат към детска проституция.
26. Да се предостави информация на родителите, лицата в сектора за обществени грижи и всички други лица, отговорни за децата, както и на самите деца, за рисковете от сексуална експлоатация, свързани с Интернет, формите, които тя може да добие, и как да се ограничи достъпът до нея.
27. Да се открият горещи линии, като се насърчават гражданите да съобщават за случаи на детска порнография или подбуждане към детска проституция чрез дадена страница в Интернет, което ще позволи на съответните правоприлагащи органи да предприемат конкретни действия.
III. Общо наказателно право, процедури и мерки за контрол
28. Страните-членки да гарантират, че всички действия и дейности, посочени по Член 2. в, г и д, са обхванати изцяло от тяхното наказателно законодателство, независимо дали престъпните деяния се извършват на територията на страната или извън нея, на лична или организирана основа.
29. Да се приканят полицията и останалите компетентни служби към специално внимание относно предотвратяването, установяването и разследването на престъпни деяния, свързани със сексуална експлоатация над деца, като им бъдат предоставени достатъчни средства за целта.
a. Мерки по отношение на жертвите
30. Да се гарантира, че правата и интересите на децата са защитени по време на производството, като това в частност означава възможност те да бъдат изслушани, подкрепени или, където това е уместно, представлявани, при зачитане на правата на предполагаемите извършители.
31. Да бъдат приканени компетентните съдебни власти да отредят приоритетно място на делата, свързани със сексуална експлоатация на деца, като се гарантира, че те тяхното разглеждане и решаване ще става във възможно най-кратки срокове.
32. В хода на съдебните, посредническите и административните процедури да се гарантира поверителността на материалите по делото и зачитането на личната неприкосновеност на децата – жертви на сексуална експлоатация.
33. Да се предоставят специални условия за приемането на доказателства и свидетелски показания от деца, които са жертви или свидетели на сексуална експлоатация, с оглед намаляването на броя на процедурите по даване на показания и изслушване на деца и следователно намаляване на вредите, понесени от жертвите, свидетелите и техните семейства, като се повишава достоверността на техните показания и се зачита достойнството им.
34. Където това е уместно, да се предостави на жертвите и техните семейства възможността да останат на територията на страната, за да могат пълноценно да участват в съдебното производство, като се вземат мерки за защита на жертвите, свидетелите и техните семейства от сплашване, особено за случаите на съществуващи престъпни мрежи; за този период да се осигури достъп на жертвите до социални служби, медицинско и правно обслужване.
35. Да се изработи схема за пълното възстановяване на щетите, понесени от децата – жертви на сексуална експлоатация и да им се предоставят механизми за помощ при преодоляване на преживяното.
36. Да се гарантира, че децата – жертви на сексуална експлоатация, не могат да станат обект на наказателно преследване за което и да е свое действие, свързано с такава експлоатация.
б. Мерки, свързани с извършителите
37. Да се търсят гаранции, че ограничителният период за възбуждане на наказателно производство по състава на сексуалната експлоатация започва да тече не по-рано от навършването на пълнолетие на жертвата.
38. Да се предприемат мерки за наказване на извършителите, като им се предостави лечение при необходимост.
39. Да се разпореди изземването и конфискацията на приходите от извършените престъпления, свързани със сексуална експлоатация на деца.
40. Да се разработят и осигурят ресурсно превантивни програми срещу рецидивистки прояви на извършителите.
41. Да се осигури забрана за наемането на работа или извършването на дейности в контакт с деца за лицата, намерени за виновни по състав на престъпления, свързани със сексуална експлоатация на деца.
42. Да се изготвят разпоредби за временното или постоянното закриване или за отнемането на лицензи на заведения или търговско-икономически предприятия, замесени в сексуалната експлоатация на деца, независимо от тяхното естество.
43. Да се гарантира носенето на отговорност от страна на юридически лица за престъпни деяния, свързани със сексуалната експлоатация на деца, и да се въведат специални санкции в тази връзка, като същевременно това да не бъде в ущърб на наказателната отговорност на физическите лица.
IV. Мерки по отношение на порнографията, свързана с деца
44. Да се въведат съответстващи наказателни санкции, като се вземе предвид тежестта на извършеното престъпно деяние, за лицата, замесени в производството и разпространението на каквито и да е порнографски материали чрез каквито и да е средства, в които участват деца или са симулирани изображения на деца.
45. Да се въведат наказателни санкции за самото притежаване, под каквато и да е форма, на порнографски материали, свързани с деца, или при които са симулирани изображения на деца.
46. Да се организират информационни кампании за повишаване на съзнанието относно факта, че самото притежаване на детска порнография подлежи на наказателно преследване.
47. Да се стартират информационни кампании за правните процедури и други форми на помощ, която се предоставя на жертвите на детската порнография.
V. Мерки, свързани с детската проституция
48. Въвеждане на подходящи наказателни санкции срещу лица, приели услугите и/или възползвали се от което и да е дете, замесено в детска проституция.
49. На децата, въвлечени в проституция, да се гарантира предоставянето на материална, психологическа и друга помощ в подходяща форма, така че да могат да избегнат проституцията.
50. Да се предостави приоритет при провеждането на програми, включително и такива за професионална квалификация и социално реинтегриране, насочени към децата.
51. Да се създадат и развият специални полицейски части, като се подобрят методите им на работа с оглед борбата с детската проституция.
52. Да се назначат социални работници, обучени за превантивна работа с деца, и особено тези, свързани с работата с безпризорни, които да помагат на децата да избегнат проституцията.
53. Да се ангажира туристическият отрасъл за повишаване на съзнанието относно сексуалния туризъм и неговото разкриване.
54. Да се организират информационни кампании, които да обезсърчат потенциалните пътници, възнамеряващи да предприемат секс-туризъм.
VI. Мерки, свързани с трафика на деца
55. Да се въведат подходящи наказателни санкции срещу трафика на деца, като се вземе предвид тежестта на престъпното деяние.
56. Да се организират информационни кампании с оглед повишаване на общественото съзнание относно ситуациите с висока степен на риск, които могат да доведат до организиран трафик на деца, и особено на момичета.
57. Да се предостави информация за трафика и сексуалната експлоатация на деца, както и подходящо обучение на дипломатическите представители и консули, държавните власти, медиите, НПО и други държавни и частни ведомства и организации, работещи в страните, от които произхождат потенциалните жертви.
58. Във всички страни-членки да се разпространи в широк мащаб информацията за това, че рискът от трафик и сексуална експлоатация на деца застрашава живота, както и умственото и психическото здраве на децата.
59. Да се повиши съзнанието на медиите по проблемите, свързани с трафика на деца и относно тяхната роля за предотвратяването на такъв трафик.
60. Да се гарантира, че училищните програми включват информация относно риска от сексуална експлоатация и трафик на деца, както и начини децата да се защитят; такава информация трябва да се предостави и на децата извън образователната система, както и на родители и настойници или други законни представители на децата.
61. Да се организира обучение за състава на дипломатическите мисии, консулските отдели, съдебните власти, митниците и полицията, с оглед възможността им да разпознават случаите на трафик на деца с цел сексуална експлоатация и да реагират адекватно.
VII. Изследователски приоритети
62. Да се насърчава изследователска дейност на национално и международно ниво, като се зачитат културните различия и се акцентира в частност върху проучвания относно:
– броя на наказателните производства, свързани със случаи на сексуална експлоатация, проституция, порнография и трафик на деца за всяка година, за всяка страна, като се посочи и продължителността на производствените процедури;
– преживяванията на децата, които са станали обект на сексуална експлоатация и впечатленията им от съдебната система и системата за социално подпомагане;
– конкретните връзки между сексуалната експлоатация и организираната престъпност;
– конкретни връзки между сексуалната експлоатация и предишни преживявания, свързани с кръвосмесителни връзки, сексуални злоупотреби и порнография;
– естеството на процеса, който превръща жертвите в извършители;
– преглед на наличната литература и проучвания за сексуалната експлоатация и най-добрите мерки за нейното предотвратяване и прекратяване, ако е възникнала;
– естество и мащаби на различните форми на сексуална експлоатация на деца, особено по отношение на транскултурните аспекти;
– дългосрочното въздействие на сексуалната експлоатация и нейното отражение върху умственото здраве, социалните и семейните отношения между пълнолетните лица в различните страни;
– степента и естеството на сексуална експлоатация от страна на юноши;
– естеството на педофилията и начини, по които извършителите сексуално експлоатират деца;
– ревизия на мерките и програмите, насочени към лицата, злоупотребили сексуално с деца;
– връзки между осиновяване и сексуална експлоатация;
– нуждите на семействата, в които член от семейството е обект на сексуална експлоатация;
– оценка на използването на Интернет за предотвратяване на сексуална експлоатация;
– образователните потребности на персонала, който работи с деца – обект на сексуална експлоатация, и техните семейства;
– необходимо е също да се включат и точки III. 5-10 от препоръка № R (91).
VIII. Международно сътрудничество
63. Да се обсъди приемането на такива мерки, които могат да се окажат необходими с оглед установяването на юрисдикция извън територията на страните за криминалните деяния, определени съгласно Член 2, в, г и д, за случаите, когато:
a. въпросните деяния са извършени от техни граждани;
б. въпросните деяния са извършени от което и да е лице, чието традиционно местопребиваване е на тяхната територия; или, при целесъобразност, когато
в. жертвата е гражданин на страната.
64. Да се обсъди възможността за установяване на юрисдикция над престъпления, свързани със сексуалната експлоатация на деца и за случаите, когато деянията не са наказуеми съгласно законодателството на страната, където са извършени, предимно поради възрастта на жертвата.
65. Да се вземе предвид, че трафикът на деца обикновено попада в рамките на транснационалната организирана престъпност.
66. Да се гарантира, че криминалните деяния по Член 2, в, г и д подлежат на екстрадиране съгласно националното законодателство и международните договори, като се дадат гаранции, че при невъзможност за екстрадиране поради причини, свързани с гражданство, фактите се предоставят на компетентните власти в съответната чужда страна, за да се предприемат необходимите процедури в тази връзка.
67. Страните експедитивно да си предоставят възможно най-широките мерки на взаимно правно сътрудничество във връзка с производства, възбудени по което и да е от деянията по Член 2, в, г и д.
68. Да се предприемат мерки с оглед улесняването на комуникацията между страните, между страните и международните организации, като например Интерпол, както и между страните и НПО относно информация, свързана със сексуалната експлоатация на деца.
69. Да се гарантира, че пребиваването на жертвите или свидетелите в отдалечена страна или невъзможността им да присъстват лично поради други причини, не представлява пречка за продължаването на производството, особено за случаите, когато показанията им са изслушани от компетентна съдебна инстанция, например чрез видео-конферентна връзка.
70. Да се обсъди възможността за прехвърляне към други страни на процедурата по наказателното преследване на които и да е от престъпните деяния по Член 2, в, г и д, за случаите, при които такова прехвърляне се счита в интересите както на детето така и на правораздавателния процес.
71. Да се предприемат всички изпълними мерки за избягване на протакането, което е характерно за делата от международен характер, като например се предоставят преводи на документите и преводачи на място, където това се налага, както и да се предприемат необходимите мерки за установяване възрастта на едно дете или за неговото проследяване.
72. Да се насърчава международното сътрудничество чрез двустранни и многостранни споразумения за предотвратяване и ефективно наказание на извършителите на сексуална експлоатация на деца, включително секс- туризъм, като особено се разчита на координирането на следствието и прокуратурата.
73. Да се ратифицират и прилагат в пълната им сила международните инструменти, приложими в тази област, и особено Конвенцията на Обединените нации за правата на детето и нейният допълнителен (optional) протокол за продажбите на деца, детска проституция и детска порнография, както и Конвенция № 182 на МОТ за най-лошите форми на детски труд.
74. Да се насърчава европейското и международното сътрудничество в областта на техническата или друга помощ.
75. Да се предприемат всички други необходими мерки за ефективна паневропейска стратегия за борба с явлението сексуална експлоатация на деца и факторите, които допринасят за него.
През септември, 1991 г., Комитетът на министрите на Съвета на Европа приема Препоръка R (91) 11 относно сексуалната експлоатация, порнографията и проституцията и трафика на деца и младежи и тя е първият международен текст, който разглежда тези проблеми в изчерпателна форма. Пет години по-късно – през 1996 г., в Стокхолм, по време на І-вия Световен конгрес за търговската сексуална експлоатация на децата, се приемат Декларация и Програма за действие, с която се приканват страните-участнички спешно да разработят, inter alia, конкретни мерки, чрез които до 2000 г. да се създадат национални Програми за действие срещу сексуалната експлоатация.
На 28 и 29 април 1998 г., Съветът на Европа организира Европейската конференция за отчитане на текущите резултати от Световния конгрес срещу търговската сексуална експлоатация на децата от 1996 г., целта на която беше не просто направата на “инвентарен опис и оценка” на постиженията след Стокхолм, а преди всичко създаването на политически импулс и подаването на указания за предстоящите действия на Съвета на Европа относно сексуалната експлоатация на деца. Ето защо основните цели на Конференцията бяха ефективното отчитане и на мерките, предприети по отношение на сексуалната експлоатация на деца на национално ниво и набелязването на проблемите, възникнали в хода на прилагането на Програмата за действие от Стокхолм, като се имат предвид конкретни инструменти на европейското законодателство в гражданското и наказателното право, и особено Препоръка № R (91) 11 на Комитета на министрите на Съвета на Европа.
В края на дискусиите и заключенията на Конференцията бяха приети редица препоръки, сред които и такава за „специално обсъждане на средства и методи за оптимално полицейско наблюдение и контрол на Интернет и други съвременни средства за комуникация”, както и друга, съгласно която „резултатите от Проучването на Съвета на Европа относно прилагането на Препоръка № R 91 (11) следва да се оповестят във възможно най-кратък срок”.
В заключенията на едно от тези проучвания (“Анализ” на прилагането на Препоръка № R(91)11 се посочва, че „независимо от отбелязания напредък след Световния конгрес през 1996 г., е налице липсата на информация относно естеството и мащабите на сексуалната експлоатация. Без системно набиране на информация разработването на ефективни и подходящи мерки би било по-трудно. Необходимо е по-добро разузнаване и познаване на сексуалната експлоатация на деца.” Освен това се казва: “Много малко се засягат проблемите, характерни за мрежата или Интернет, като среда, която може да превърне децата в жертви на сексуална експлоатация. Необходима е повече информация относно естеството на проблемите, най-добрите подходи към тяхното разрешаване и лицата/организациите/ институциите, които биха могли да се заемат с това”.
В този смисъл, резултатите от проучването и анализа на прилагането на Препоръка № (91)11, проведено през 1998 г., показва, че този текст в определено отношение вече не отговаря на съвременните изисквания. Освен това, различните форми на сексуална експлоатация на деца придобиват нови и тревожни измерения както в национален, така и в международен мащаб.
В тази връзка напоследък се предприемат редица инициативи в международен план, предназначени за борба с това явление. Независимо от това, на Съвета на Европа е отредена специална роля, която, особено що се отнася до постигането на по-добра координация, налага поставянето на Съвета в позиция за осъществяване на наблюдение и контрол върху усилията на страните-членки за по-ефективна борба със сексуалната експлоатация на деца.
Съветът на Европа защитава и насърчава човешките права в продължение на половин век и е негов дълг да води борба със сексуалната експлоатация на децата: правата на децата са и човешки права и след приемането на Европейската конвенция за правата на човека преди 50 години Съветът на Европа постепенно се сдобива с различни средства в полза на зачитането на достойнството и неприкосновеността на човешкото същество, и особено на тези, които в най-малка степен могат да се защитят, каквито са децата.
Това накара държавните и правителствени глави в Съвета на Европа, на своята Втора среща на високо равнище през октомври, 1997 г., да приемат подробен План за действие, който отрежда висок приоритет на защитата на децата. Взето бе решение „да се преразгледа националното законодателство с цел гарантирането на общи стандарти за защита на децата, които са жертва (или са застрашени да станат жертва) на нечовешко отношение. Държавните глави приемат да се разшири сътрудничеството в рамките на Съвета на Европа с оглед предотвратяването на всички форми на експлоатация, включително производството, продажбата, пазарното разпространение и притежаването на порнографски материали, свързани с деца”.
Ето защо Комитетът на министрите взема решение за основаване на Комитет на експерти за защита на децата от сексуална експлоатация, като през юни, 1999 г. Европейският комитет по проблемите на престъпността (CDPC) се обръща към Комитета на експертите (PCSE) със следното задание:
a. преглед на прилагането на Препоръка № R(91)11 относно сексуалната експлоатация, порнографията, проституцията и трафика на деца и младежи, с оглед изготвянето на указателни насоки за Страните-членки;
б. актуализация на Препоръка № R(91)11, така че да бъде приведена в съответствие към съвременните проблеми;
в. изготвяне на предложения за създаването (ако е необходимо) на механизъм за наблюдение и контрол (мониторинг);
г. изработване всички необходими в тази връзка нормативни инструменти, които способстват за гарантиране на ефективна борба със сексуалната експлоатация на децата, като се обърне особено внимание на работата по този проблем, извършвана в Организацията на обединените нации.
Комитетът е съставен от представители на осемнадесет Страни-членки на Съвета на Европа (Австрия, Белгия, Дания, Франция, Германия, Унгария, Исландия, Италия, Латвия, Малта, Молдова, Нидерландия, Норвегия, Полша, Румъния, Република Словакия, Обединеното кралство). Четирима научни експерти подпомагат работата на Комитета (Г-жа К. Спинелис, Гърция, Г-жа М. Херцог, Унгария, Г-н К. Г. Сведин, Швеция, и Г-н С. Аскуит, Обединено кралство). Европейската комисия и Генералният секретариат на Съвета на Европейския съюз, Светият папски престол, Съединените американски щати, Интерпол, УНИЦЕФ, и Световното сдружение по виктимология редовно са поканени да участват на заседанията на Комитета.
От декември, 1999 г. до май, 2001 г. Комитетът е заседавал пет пъти. Той приема нова Проектопрепоръка и обяснителен меморандум.
2. Общи коментари върху мерките, свързани с детската порнография, проституция и трафик на деца
Основната цел на настоящата Препоръка е предотвратяването на сексуалната експлоатация и елиминирането на секс-търговията с деца. За тази цел е необходимо предприемането както на превантивни, така и на репресивни действия. Стъпка от първостепенна важност е намаляването на потребителското търсене на детска порнография, проституиращи деца и деца, които стават обект на трафик с цел сексуална експлоатация.
С оглед ограничаването на доставки на деца за сексуални цели, е много важно предприемането на превантивни мерки. Ключови фактори в тази връзка са информационните кампании, повишаване на съзнанието, както и различните форми на помощ за жертвите. Що се отнася до търсенето, обаче, ясно е, че проблемът не може да се реши само с превантивни мерки. Достатъчно е само да се посочи, че търговията с деца за сексуална експлоатация е много доходоносен бизнес, който често е свързан с организираната престъпност. Оказва се изключително трудно да се разруши значителният дял от секс-индустрията, свързан с експлоатацията на деца, не само поради високите печалби, а и поради факта, че търсенето на деца изглежда не може да се насити. Независимо от строгото наказателно законодателство, свързано със сексуалната експлоатация на деца във всички страни-членки, ежедневно множество деца биват експлоатирани за проституция и порнография и стават жертва на трафик със сексуална цел. Независимо от наличието на международни инструменти със задължителен характер, като например Конвенцията на ООН за правата на детето (КПД) и Допълнителния протокол (Optional Protocol) към КПД за продажбите на деца, детската проституция и порнография, расте броят на децата, които страните-членки не успяват да защитят от сексуална експлоатация. Ситуацията е сериозна и изглежда се влошава. Допълнителният протокол към КПД посочва редица уязвими групи, включително момичетата, които са изложени на по-висок риск от сексуална експлоатация, като момичетата съставляват диспропорционално висок дял от сексуално експлоатираните деца. В случай че страните-членки не желаят да приложат ефективни репресивни мерки, то е много вероятно потребителите на детски сексуални услуги, както и организаторите и доставчиците в секс-търговията с деца да продължат да подлагат на сексуална експлоатация големи групи деца. Подобна ситуация е нетърпима.
Сексуалната експлоатация на деца е сериозно криминално деяние и следва да се наказва като такова. Страните-членки следва да дадат на правоприлагащите агенции възможност за поставяне на този тип престъпления в достатъчно приоритетна позиция. С оглед на по-ефективното установяване, разследване и подобряване на работните методи, е необходимо правоприлагането да разполага с достатъчно ресурси, организация и със специално обучени части. Борбата със сексуалната експлоатация на деца няма да успее без постигане на общо споразумение сред пълнолетното население на страните-членки за защита на децата чрез използване на всички средства, необходими за елиминиране на сексуалната експлоатация на децата.
По време на производство е важно да се даде възможност за представяне на вижданията, нуждите и съображенията на децата-жертви, ако са засегнати личните им интереси, като това се извършва съобразно процедурните правила на националното законодателство. Важно е също децата-жертви да получават информация за правата си, за тяхната роля и обхват, както и за сроковете и напредъка на производството и за разпореждането по техните дела.
Необходимо е и правата на предполагаемите извършители да бъдат защитени по време на съдебния процес, като също им се предлагат различни форми на лечение и помощ.
3. Препоръката
(следва текстът на препоръката, тук изложен по-горе)
Както вече се спомена, трафикът и сексуалната експлоатация на деца са глобално явление. То обикновено надхвърля националните граници и често е свързано с престъпна организация, чиито членове работят съвместно или самостоятелно. Ето защо, ефективните действия за превенция и борба с тези явления налага изчерпателен паневропейски, или дори международен подход и взаимно сътрудничество, особено на следните нива:
(a) законодателство (юрисдикция извън територията на страната и екстрадиране),
(б) национална полиция, Интерпол и НПО (комуникация и обмен на информация),
(в) съдилища и процедури (правна взаимопомощ и връзка с производства по състава на сексуалната експлоатация, представяне на доказателства в чужбина, приемане на показания на жертви и свидетели, които не присъстват лично, прехвърляне на производствата по отношение на преследването, (transferring proceedings in respect of the prosecution), избягване на протакането, предоставяне на преводачи и пр.),
(г) двустранни, многостранни и международни споразумения,
(д) европейска и международна политика (елиминиране на факторите, които допринасят за сексуалната експлоатация на деца, сътрудничество в областта на техническата или друга помощ , и
(е) ратифициране и пълно прилагане на Конвенцията на ООН за правата на детето и нейния допълнителен (Optional) Протокол, както и следните Конвенции на Съвета на Европа: Европейска конвенция за екстрадирането и нейните два допълнителни (additional) Протокола, Европейската конвенция за съвместна помощ по наказателни дела (criminal matters) и нейния допълнителен Протокол, Европейската конвенция за международната валидност на наказателните присъди, Европейска конвенция за прехвърляне на производства по наказателни дела (European Convention on the Transfer of Proceedings in Criminal Matters) и Конвенцията за изпирането, издирването, изземването и конфискацията на приходите от престъпността.
Независимо от факта, че всички мерки, свързани с международното сътрудничество, са от ключова важност, за някои от тях не се налага допълнително разясняване в настоящия раздел. Ето защо, посоченото по-долу се отнася до законодателните мерки и до приоритетните проблеми на транснационалната юрисдикция и екстрадирането.
На първо място е необходимо да се осигури хармонизиране и единно прилагане на действащото законодателство на страните-членки на Съвета на Европа дори за действия, извършени извън тяхната територия. Независимо от факта, че установяването на транснационална юрисдикция и изработването на конкретни разпоредби, които я регламентират, са действия, касаещи националния суверенитет par excellence, ефективното преследване на деяния, свързани със сексуалната експлоатация на деца налага интензивно международно сътрудничество. Транснационалната юрисдикция е в сила за престъпления, извършени извън границите на страната, при които жертвата или извършителят са граждани на страната или лица, които традиционно пребивават в нея.
Комитетът постигна консенсус, че принципът за гражданството на извършителя или жертвата не може да предостави адекватна закрила, ако случаите на сексуална експлоатация на деца не бъдат наказани по законите на страната, в която са възникнали. Ето защо се препоръчва да не се налага изискването престъплението да бъде наказуемо и в двете страни (двойна наказуемост), с оглед възможността да се предприеме на наказателно преследване.
Като взе предвид, че трафикът на деца, който обикновено предхожда сексуалната експлоатация, е транснационален и организиран, настоятелно препоръчва деянията по този състав да подлежат на екстрадиране.