гр. Г.Т., 14. 12. 2018 г.
РАЙОНЕН СЪД Г.Т., в публично заседание проведено на дванадесети декември две хиляди и осемнадесета година в състав:
като разгледа докладваното от районния съдия гр. дело № 00378 по описа за 2018г и за да се произнесе взе предвид следното:
Постъпила е искова молба от В.Б.Б. срещу „ С.- 1 „ ЕООД с. В., община Г.Т., с която се твърди следното :
-Ищецът с договор за аренда, вписан под акт № 65, том VІ, вх. рег. №
3431/ 10. 10. 2011 година отдал под аренда на арендатора- ответника за 10 стопански години, считано от 01.10.2011год., собствената си земеделска земя в землището на с. Б., общ. Г.Т.- нива с площ 21.400 дка, имот № 023058. Било уговорено арендно възнаграждение от 35% от паричната стойност на продукцията дължимо всяка стопанска година след изтичането й и след реализация на продукцията, но не по- късно от 3 месеца от края на стопанската година.
Твърди се, че за стопанската 2016/2017 година ответникът не е платил на ищеца в договорения срок дължимото арендно възнаграждение, поради което и се иска ответника да бъде осъден да заплати на ищеца сумата от 1319. 00 лева, като част от общо дължимата сума 1712. 00 лева, представляваща неплатено арендно възнаграждение за процесния имота, ведно със законната лихва от датата на завеждане на иска до окончателното издължаване, както и лихва за забава в размер на сумата от 74. 53 лева като част от общо дължимата лихва от 96.73 лева за периода 01.
01.2018 до 22. 07. 2018 год.
Искът е по чл. 79 ЗЗД вр. чл. 8 ЗАЗ.
В срока по чл. 131 ГПК от ответника е постъпил отговор на исковата молба, с който се оспорва иска по основание.
В съдебно заседание по заявление на ищеца и на основание чл. 214 ГПК съдът е приел изменение на исковете по размер като искът по главницата да се счита за предявен за сумата от 1538. 02 лева, а този по мораторната лихва- за 86. 90 лева.
В съдебно заседание съдът на основание чл. 161 ГПК е приел за доказано по делото, че ответникът като арендатор дължи на ищеца като арендодател арендно плащане в размер по 80 лева на декар площ за стопанската 2016/ 2017 година.
По делото ответникът не е доказал плащане на дължимата за 2016/2017 година рента на ответника.
По делото не се спори, че между страните за посочената 2016/2017 стопанска година е имало валидно облигационно правоотношение, породено от Договор за аренда от 26. 09. 2011 година, по силата на който ищецът отдал под аренда на ответника като арендатор собствената си нива с площ от 21. 400 дка, имот № 023058 в землището на с. Б., община Г.Т.за срок от 10 стопански години, считано от 01. 10. 2011 година, при уговорено възнаграждение от 35 % от добитата продукция, което възнаграждение се дължи от ответника ежегодно след изтичането на стопанската година и реализацията на продукцията.
Видно от заключението на вещото лице по приетата от съда съдебно- счетоводна експертиза за стопанската 2016/ 2017 година ответникът дължи арендно плащане на ищеца с единична цена 71. 87 лева на декар площ или за 21. 400 дка площ му дължи сумата от 1538. 02 лева, колкото е и размера на претенцията на ищеца по главницата. Ответникът не е заплатил в срок тази сума на ищеца и след края на стопанската 2016/2017 година, т.е. от 01.01.2018 година ответникът е изпаднал в забава и на основание чл. 86 ЗЗД дължи на ищеца обезщетение за забава, размерът на което съгласно представения от ищеца електронен лихвен лист за периода 01. 01. 2018 година до датата на завеждане на иска в съда- 23. 07. 2018 година възлиза на сумата от 86. 90 лева.
Двата иска са доказани по основание и размер и като такива следва да бъдат изцяло уважени, като ответникът следва да бъде осъден да ги заплати на ищеца, ведно със законната лихва върху главницата начиная от 23. 07. 2018 година до окончателното издължаване.
На основание чл. 78, ал.1 ГПК ответникът следва да бъде осъден да заплати и сторените от ищеца разноски по делото. С оглед направеното от ответника възражение за прекомерност на платеното адвокатско възнаграждение от страна на ищеца, то съдът, като взе предвид, че са предявени два иска от ищеца, че по делото е изготвено и изслушано заключение на вещо лице, правено е изменение на размерите на исковете от ищеца, и че минималния размер на адвокатското възнаграждение по чл. 7, ал.2, т. 1 и 2 от Наредба № 1 за минималните размери на адвокатските възнаграждения е 300 лева за всеки иск, намери, че размера на платеното от ищеца адвокатско възнаграждение от 627 лева не се явява прекомерен, поради което в този размер следва да бъде уважен. По делото ищецът е доказал и разноски от 111. 52 лева за платена държавна такса и 250 лева за депозит за вещо лице, или общо му се дължат разноски от 988. 52 лева.
ОСЪЖДА „ С.-1 „ ЕООД, с. В., община Г.Т., ул. „ В. „ № *, ЕИК ***, със законен представител С.Р.С. да заплати на В.Б.Б. ЕГН ********** ***, както следва :
- Сумата от 1538. 02 лева, представляваща неизплатено арендно плащане за стопанската 2016/ 2017 година за отдадена под аренда земеделска земя в землището на с. Б., общ. Г.Т., представляваща нива с площ 21. 400 дка, имот № 023058, ведно със законната лихва от предявянате на исковата молба-23. 07. 2018 година до окончателното издължаване.
- Сумата от 86.90 лева, представляваща обезщетение за забава за периода 01. 01. 2018 до 23. 07. 2018 год.
ОСЪЖДА „ С.- 1 „ ЕООД с. В., община Г.Т., ул. „ В. „ № *, ЕИК ***, със законен представител С.Р.С. да заплати на В.Б.Б. с гореснета самоличност сторени съдебни разноски от общо 988. 52 лева.