10 мениджъри на MLB, които спечелиха 1000 игри с един отбор
В спорта терминът сигурност на работата е оксиморон.
Лесно е да разбереш защо. От четирите основни спорта в Северна Америка - футболът работи усилено, за да бъде пети - погледнете мимолетното дълголетие на кариерите на средния играч и динамиката на заплатите, на които всеки спорт е задължен, и след това ги сравнете със средното назначение на мениджър / треньор:
Прост въпрос е да свържете точките и да разберете защо е по-лесно да уволните мениджър / треньор, отколкото която и да е друга алтернатива, когато сезонът на отбора се разваля, което е в основата на стария бромид, който някой неизбежно цитира, когато е направена промяна.
Така че това е лека изненада, когато, да речем, времето на мениджър на MLB със същия екип стигне до двойни цифри.
Дълголетието не е ключът към бейзболния мениджър да забележи 1000 победи със същия отбор, но това е очевиден компонент. Ако той беше начело на средно 85 победи на сезон - прилична мярка за посредственост - ще трябва да бъде на същата работа в продължение на 11, 8 години, за да постигне 1000 триумфа. И днес тези 11, 8 години посредственост няма да го съкратят. Дори и с Чикагските кубчета.
Понастоящем само двама капитана на MLB са с един и същи екип от поне десетилетие. Логично те са в списъка с мениджъри, записали 1000 победи с този отбор. Това е изключителна компания. Има само десет от тях в съвременната история на играта.
10. Ron Gardenhire - Близнаци в Минесота - 1000-950 .513 (12 сезона) * От 5 април 2014 г.
Победа със 7-3 над индийците в Кливланд предизвика пукането на тапи от шампанско в къщата на близнаците, тъй като Гардършип стана последният мениджър, който се присъедини към тази изключителна група.
За съжаление на Минесота, неговото най-важното постижение вероятно ще бъде единственият път, когато ще се къпят в балон този сезон. По пътя има редица многообещаващи перспективи, но най-добрите фенове на Близнаците, на които може да се надяваме през 2014 г., е, че клубът избягва избата на Централна АЛ. Честно казано, ако Gardenhire се справи с това, щеше да си свърши работата.
През десетилетието си плюс, Гардършийн държеше Близнаците в микса. Минесота спечели шест дивизионни пенали по време на мандата си, но това се темперира от невъзможността на отбора да достигне до AL Championship Series. Към днешна дата рекордът му след сезона е 6-21.
Въпреки това, би било неточно за тази статистика да определи Gardenhire; в кратката серия формат на дивизионни кръгове, това е по-скоро индикация, че неговите стоманени върхови ротации не са от същия калибър като тези на неговата опозиция и хитовете му не се справят толкова добре с противниците на въртене на върха.
По-скоро това е по-скоро показател, че силата на Гардън е в това да управлява цял списък, за да се възползва максимално от него, което е Експонат А защо гонещите Близнаци го държат наоколо през дебели и тънки.
6 Red Schoendienst - Кардинал Сейнт Луис - 1041-955 .522 (12 сезона)
Ето пример, че лоялността може да разчита на нещо. Schoendienst може би е имал преговори с Ню Йорк Джайънтс (1956-57) и Милуоки Брейвс (1957-60), но се връща в Сейнт Луис - организацията, където той започва през 1945 г. - за да завърши кариерата си като балпластист (1961 г.) и в крайна сметка останете като треньор.
Когато Джони Кийн рязко подаде оставка, след като кардиналите разстроиха нюйоркските янки в Световната серия от 1964 г. - по ирония на съдбата, за да вземат юздите за атентаторите в Бронкс, Schoendienst беше на правилното място в точното време. Той ухапа куршума през две години и след това насочи Сейнт Луис към две прави Световни серии, през 1967 г. - където побеждава Red Sox в седем мача - и 1968 г., сезонът на Ел Бирдос, така постановен от Орландо Цепеда.
Като играч, Schoendienst е обявен от Стан Мюзиал за "най-добрите ръце, които съм виждал" и все още държи на червеноглавата статуетка за попаденията си в най-много двойки (8) по време на тригодишна педя през 1948 година.
Като мениджър, Schoendienst запази равномерен кил и беше известен като отличен учител на играта. И като двамата, той беше избран в Бейзболната зала на славата през 1989 г. Като цяло, Шокендиенст носеше униформа в голяма лига за невероятните 69 сезона.
8. Том Кели - Близнаци от Минесота - 1140-1244 .478 (16 сезона)
Два интересни предмета подчертаха времето на Кели с Близнаците. Той надзираваше тяхната трансцендентност от най-лошото до първото през 1991 г., като напътстваше Минесота от централната изба на АЛ да завърши сезона преди триумфално пътуване до Световните серии. По този начин Близнаците повториха формулата си за успех в Серия 1987, като направиха перфектните 4-0 у дома след 0-3 изпълнения на пътя.
Успехът на Кели, съответно срещу Сейнт Луис и Атланта, се дължи на повече от тълпата на така наречения Хомердом в Минеаполис. Неговото разумно използване на пейката и булп го поддържаше в игри и неговата интуиция срещу книгата, като например позволяване на ас Джак Морис да измина дистанцията в 10-иннинг, 1-0 интензивен фест, който беше Игра 7 в ' 91, оказа се жизненоважен компонент при осигуряването на серията.
Освен това, както показва записа на Кели, способността му да държи равномерна кила вероятно е било най-силното му предимство. Той изигра картите, които му бяха раздадени, и предвид смайващата собственост на банкера Карл Полад, много малко от тях показваха роялти. През 1998 г., например със звезди като Кирби Пукет, Кент Хрбек и Морис отдавна си отиват, Близнаците освобождават списъка си с всеки играч, но един със заплата над 1 000 000 долара; Тогава ас Брад Радке е оцелял самотен.
Такива каскади бяха трудни за преодоляване. Поне висшето ръководство разбра, а Кели продължи упорито през осем губещи сезона. Най-накрая той има достатъчно списък за манипулиране до 2001 г. и заведе Близнаците в короната на дивизията три последователни години.
Кели е един от само двамата в тази група със загубен рекорд. Въпреки това той накара силните сезони на отбора си да се броят.
5 Дани Мъртъ - Пиратс Пирати - 1115-950 .540 (15 сезона)
Играч на кофа за обяд, Мъртау отправи 10-годишна кариера в специалностите, преди да реши да остане в играта като треньор. Присвоявайки скипърските си умения при непълнолетните, той беше готов да поведе Букос, когато Боби Браган получи портата през 1957 година.
Това му отне само до 1960 г., за да насочи пиратите в световните серии, където харесванията на Роберто Клементе, Бил Вирдън, Върнън Лоу, Харви Хадикс и оцет Бенд Мизел закрепиха отряд, който е надхвърлил 55-27 г., но успя да бъде наравно при 9-9 в долната част на деветия иннинг в Игра 7, когато леко попадналият Бил Мазероски изпревари първия начален мач в историята на Fall Classic.
1960 г. си осигури репутацията си в ерата на пиратите и засили уважението му до момента, че Мъртъ се връща в землянката при три различни случая след първоначалното си пенсиониране. Той не се разочарова, отвеждайки екипа до четири дивизионални флагчета и още една титла от серията през 1971 г., което ще бъде последното на Клементе (той беше убит при самолетна катастрофа през зимата по време на мисия за милост за облекчаване на земетресението в Никарагуан).
Мъртау беше част от мозъчното доверие в Питсбърг, което ги превърна в един от най-ранните миньори на таланти в Латинска Америка, което ги награди красиво. Той беше и първият мениджър, който пусна стартов състав на всички черни играчи (афро-американци и латинци с африкански произход).
4 Майк Скиосия - Лос Анджелис Ангели - 1233-1035 .544 (14 сезона) * Към 3 октомври 2013 г.
Бивш Доджърс е опора като ловджия, Скиосия е един от малкото тук, който беше фронтлайнер по време на кариерата си. При първоначален избор на черновата през 1976 г. той приближи непълнолетните по пътя си към 12-годишно пребиваване в „Шоуто“, с всички, освен двама, като Бум. Считана за един от най-добрите защитни уловчици на своята епоха, Скиосия също се отличи с боравенето си с стомни. Той остава всеотдаен лидер на Доджър в игри зад чинията (1395) и е ключова причина Лос Анджелис печели Световните серии през 1981 и 1988 година.
След като игровите му дни приключиха, грубият бекстоп придоби управленски опит в системата на Доджър. Но с Том Ласорда, придружен след прескачането на Лос Анджелис, беше само въпрос на време преди той да премине в друга организация. За щастие, когато това се случи, дори нямаше нужда да сменя местожителството си.
Поемайки кормилото на Ангелите през 2000 г., Scioscia и тогавашният GM Бил Стоунман вкараха отбора в следсезона като уайлд кард през 2002 г. и завършиха като спечелиха World Series. Скоро след това те постигнаха успех, който видяха, че халосите печелят AL Запад пет пъти за шест години (2004-04; 2006-09).
Понастоящем Scioscia е един от десетте бивши уловители, които трябва да управляват в големите, подчертавайки колко добре се превеждат умствените умения на тази позиция, за да извикат изстрелите за цял списък.
3 Earl Weaver - Baltimore Orioles - 1480-1060 .583 (17 сезона)
Уивър от кариерата, Уивър може да се превърне в най-успешния капитан на „Ориолите“, който някога е имал, но този момент - в съчетание с неговата неразбираема природа - го остави отворен за барботите, като ас питчър Джим Палмър „Всичко, което знае за кривата топка, е, че той не може да го удари. "
Разбира се, ветеранът на много спорове с ампири имаше последната дума, казвайки на Палмър в неговите избледняли години: „Дадох му повече шансове, отколкото бившата ми жена“.
Философска сродна душа на сабрематиците, преди те дори да са съществували, Уивър е смятал да събере глупава загуба на аут и обявява, че любимата му стратегия е триходов хоумър. По този начин обидата на Oriole е построена да задължава, като башмари като Брукс и Франк Робинсън заедно с Буг Пауъл се комбинират с играчи на взводи, за да пуснат Балтимор на дъската, докато силната защита и острите прогони ги поддържат в игри. Всъщност Уивър проектира персонала на Джим Палмър, Майк Куелар, Дейв Макнали и Пат Добсън от 1971 г. в единствената ротация с четирима победители от 20 игри от тази страна на White Sox от 1920 година.
Добре известен с изхвърлянията си от 90 плюс - Рон Лучано го хвърли два пъти преди игрите дори да започнат - още едно твърдение за славата на Уивър беше промяна в правилата за противодействие на един от любимите му ходове. Той щеше да назначи определения си нападател ниско в състава и да го нарече като един от стартовите си стомни в извън ден; по този начин, ако противниковият стартъп имаше груб първи или втори иннинг, хитрият Уивър можеше да се удари за своя DH с подходящо за ситуацията тесто. Бейзболът бързо затвори тази вратичка.
Чрез всичко това Уивър наблюдаваше златния век на съвременната история на Ориола. Клубът печели Световната серия през 1971 г. и състезава пет сезона от 100 печалби. Всъщност едва през 1986 г. той претърпя губеща кампания и тогава той го нарече кариера.
2 Том Ласорда - Лос Анджелис Доджърс - 1599-1439 .526 (20 сезона)
Човекът, който по известност каза, че е „побелял от Доджър синьо“, е пил кафе с Бруклин през 1954-55 г. като стомна, но е бил понижен обратно към непълнолетните, когато големият клуб извика обещаващ левит на име Sandy Koufax.
Непоколепен, Ласорда - която получи пръстен за световната титла в Бруклин през 55 г. - го разкъса в AAA Montréal, превръщайки се в техния най-печеливш стопанин през цялото време (107-57). Това обаче е добра новина-лоша статистика за непълнолетен легиер; това означава, че големият клуб няма намерение по някаква причина да издава промоция.
Най-вероятно тогава Ласорда осъзнаваше бъдещето си в бейзбола - ако трябваше да има такъв - щеше да се занимава с коучинг. Той успява в системата на фермите на Доджърс и след това се присъединява към служителите в Лос Анджелис през 1973 г., полирайки хриплите си нозе в краката на великия Уолтър Алстън. Когато наследява легендата на пенсиониране през 1976 г., Бумс никога не пропуска бит. Лос Анджелис беше многогодишен претендент, печелейки титли от световните серии през 1981 и 1988 г., за да премине с четири национални лиги и осем дивизионни пенали. Постоянното му ръководство беше повече от достатъчно, за да го включи в Залата на славата през 1997 година.
И до днес Ласорда остава един от най-добрите посланици на играта и планира да бъде такъв за цяла вечност. Той поддържа, че когато му дойде времето, той ще поиска актуалният график на Доджърс да бъде актуализиран всяка година от надгробния му камък. Не залагайте срещу това.
1 Уолтър Алстън - Лос Анджелис Доджърс - 2040-1613 .558 (23 сезона)
Лесно най-украсеният капитан на Доджърс за всички времена, кариерата в най-голямата лига в една игра на Алстън (0-за-1 със Сейнт Луис през 1936 г.) опроверга богатството от знания, натрупани от него - от необходимост - задълбочено научаване на всеки малък детайл от играта на всяко ниво, просто за да може да остане в него.
Известен като Тихият човек за обществеността и Смоуки за вътрешни хора, стилът на ръководство на Алстън беше с фина увереност, която плавно преминаваше към неговите играчи. Това не отне много време. Наречен да наследи Чарли Дрезен, който току-що бе завел Бруклин до 105-печеливш сезон през 1953 г. и беше достатъчно ускорен, за да поиска тригодишна сделка от собственика Уолтър О'Мали - и беше незабавно отпаднал, защото Доджърс даде само едногодишни сделки - Шкафът на Алстън беше пълен от самото начало.
Благословен с легенди като Джаки Робинсън, Рой Кампанела, Пи Уи Рийз, херцог Снайдер, Джони Подрес, Санди Куфакс и Джил Ходжъс, Алстън даде единствената си титла от световните серии през 1955 г. на Бруклин. частната политика последва екипа и него до Tinseltown, където неговият поведенчески образ се вписва точно в новата среда.
Версията на Доджърс в Лос Анджелис вдигна първенства от световните серии през 1959, 1963 и 1965 г. Те добавиха пеналите на Националната лига през 1966 и 1974 г. През цялото време Алстън оперираше при едногодишни договори.
Гласуван в Залата на славата през 1983 г. Тихият човек, който остави играчите си да говорят през цялото му царуване, беше твърде болен, за да присъства на неговото въвеждане. По някакъв начин уместно беше само, че някой друг, неговият внук, направи пътуването до Купърстаун, за да изнесе речта си.
2. Джон Макграу - Ню Йорк Джайънтс - 2583-1790 .591 (31 сезона)
МакГрау беше един от най-известните фигури в ранните дни на бейзбола, ранен майстор на новия фен на терена, известен като "крива топка". Двупосочен играч, кариерата му на база процент от 464 все още проследява само Тед Уилямс (.482) и Бейб Рут (.474) в аналите на играта.
Обаче неговото око за възможности и иновации запечата наследството му. Играч, който видя писмата на стената, когато Балтимор Ориолс се канеше да бъде отвлечен от специалностите заради техните злобни начини - неща като изтръгване на бегачи, лъжене на състезатели, които по това време помолиха играчи и фенове да помогнат при повиквания и да бъдат бързи с юмруци - последва франчайзинг до Ню Йорк, когато бяха открити нови инвеститори, които да управляват екипа. Оттам той скочи в новосформираните нюйоркски Gothams, където ще има повече контрол върху бейзболните операции.
Трябва да се отбележи, че статистическите данни, изброени за McGraw, включват неговите две години с Orioles. В маранята на онези ранни дни - напр . Статутът на „Американската лига като„ основен “не беше общоприет - той все още получава заслуга за своите записи там. По този начин общият му мениджърски рекорд е 33 сезона с обща печалба за загуба от 2763-1948 и печалба от .586.
McGraw е кредитиран за въвеждането на релефни токове към специалностите, както и за насърчаване на тактиките на Dead Ball Era като свиване на играта и хит-и-бяг. Тъй като управленската му кариера започна толкова рано, той беше едва на 38, когато събра своята 1000-та победа.
По негово време с Ню Йорк Макграу спечели три шампионата от Световната серия (1905, 1921 и 1922) заедно с десетте пенали на Националната лига. И до днес неговите Giants са единственият отбор в историята на NL, който събира четири заглавия подред. МакГрау беше гласуван в Залата на славата през 1937 г. от Ветеранския комитет само като мениджър.
Услугата му в играта е призната за първи път през 1933 г., когато той излиза от пенсиониране, за да управлява Националната лига в първоначалната игра All-Star, проведена в Comiskey Park в Чикаго. Той загуби, 4-2, но поне не беше изхвърлен и по този начин не добави към хвърлянето си общо 131. Това стоеше като рекорд, докато Боби Кокс го затъмни през 2007 г. Не съществува сметка за това колко от McGraw замесени юмруци.
1. Кони Мак - Лека атлетика във Филаделфия - 3582-3814 .484 (50 сезона)
Ако вашето име беше Корнелиус Макгиликуди, вероятно бихте го съкратили и веднага щом станете възрастен, който контролира собствените си дела, особено ако искате по-лесно да си спомняте монекера. Това беше Кони Мак, наистина един вид.
Натично облечен в костюм, а не в униформа и дерби или лодка, вместо шапка - последният мениджър, който някога го правеше, тъй като предшестваше дрескодния дрес код - Мак успя да се задържи толкова дълго начело на Атлетиката за един проста причина.
Той беше собственик на екипа.
Между другото, бейзболът също промени това правило, тъй като собственикът на свободен дух Тед Търнър бързо откри, когато се опита да направи същото през 1977 г. Той е 0-1, или 3582 победи зад Мак.
Търнър обаче е с 3813 загуби по-добър, а отборът му не е завършил последно 17 пъти.
Мак по време на игралните си дни, Мак беше един от първите, които всъщност създадоха магазин точно зад табелата на дома, вместо на задната спирка. Способността му да имитира фалшиви звуци принуди бейзбола да промени правилото си, така че фалшивите накрайници бяха аут само при третия удар. Умението на Мак да използва ръкавицата си, за да наруши люлеенето на тестото, доведе до прилагане на намесата на ловец.
Мениджърската кариера на Мак започва с пиратските пирати от 1894 до 1896 г. Включвайки тези цифри в неговия рекорд, общите му суми през 53 сезона са рекорд на загуба от 3731-3948 за процент от 4848 печалба. Той продължава да играе чак до 1901 г., когато комисарят Бан Джонсън от новосформираната Американска лига го помоли да оглави франчайз във Филаделфия, за да се състезава с Филис.
И се състезаваше. Успехът на Мак там даде възможност на Атлетиката да изпревари Фийлс за 13 прави сезона. Но финансирането му не беше толкова солидно, така че когато предизвикателства като горната Федерална лига, Първата световна война или Голямата депресия се завъртяха, Мак беше принуден да изтегли списъка си и на практика да изгради екип от нулата отново.
Все пак добрите времена бяха точно това. Атлетиката спечели девет пенали и излезе 5-за-8 в изявите на Световните серии.
Докато Джон Макгроу жонглираше списъци и търсеше стратегии за игра, Мак предпочете набор и игра за големия ининг. Той беше един от първите мениджъри, които смениха защитата си, но рядко работеше с нападатели и се присмиваше на даване на знаци на тестери. Но по ирония на съдбата, неговият прякор беше Високият тактик, най-вероятно, защото, както треньорът на UCLA Джон Уудън в крайна сметка щеше да направи години по-късно, той наблюдаваше играта с показател на карта, навита в ръка и изглеждаше, че той дава заповеди.
Всичко стигна до Мак до 1950 г. Дотогава екипът беше парична яма. В своя премиер Атлетиката имаше сезони със 100 печалби (1929-1931). По-късно, сезоните със 100 загуби (1936, 1940, 1943, 1946 и 1950 г.) засипаха рекорда му. Той беше на 88 и няма връзка с развитието на играта. Синовете му накрая го убедиха да се измъкне, което той направи колебливо, казвайки: „Не се отказвам, защото съм стар. Напускам, защото мисля, че хората искат от мен. "
Е, те го направиха. Атлетиката загуби феновете на града от Филис в дългосрочен план, а собствениците на Американската лига - водени от янките, на практика поискаха отборът да бъде продаден и преместен. Това беше до Канзас Сити през 1955 г. и като чу тази новина, 91-годишният Мак се срина.
Той виси до февруари 1956 г., но никога не го преодолява.