Определение по Административно дело 1023/2014г.
гр. Пловдив, 05.01. 2015 год.
ПЛОВДИВСКИЯТ АДМИНИСТРАТИВЕН СЪД, ІІ отделение, ХII състав, в закрито съдебно заседание на пети януари през две хиляди и петнадесетата година в състав :
разгледа докладваното от СЪДИЯТА МАРИАНА МИХАЙЛОВА а.х.дело № 1023 по описа за 2014 год. и за да се произнесе, взе предвид следното :
Производството по делото е образувано по повод жалба на М. Б. К.като ЕТ „М. К.”, ЕИК ****със седалище и адрес на управление ***** против Решение № 135 от 20.03.2014 г. на директора на ТД на НАП-гр. Пловдив, постановено в производство по реда на чл.197 и сл. от ДОПК. С него е оставена без уважение жалбата против Постановление за налагане на обезпечителни мерки с изх.№ 6290/2007/000007 от 12.02.2014г. на публичния изпълнител в Дирекция "Събиране" при ТД на НАП - Пловдив, офис гр.Пазарджик, с което е наложен запор до размера на задължението на основание чл.200, чл.202, ал.1 и чл.203 от ДОПК върху налични и постъпващи суми по банкови сметки, по депозити, вложени вещи в трезори, вкл. и съдържанието на касетите, както и суми, предоставени за доверително управление, находящи се в търговски банки, подробно индивидуализирани в постановлението и притежаваните безналични ценни книжа.
Не е спорно между страните по делото и това се установява от представеното Постановление за отмяна на наложени обезпечителни мерки с изх.№ 6290/2007/000055 от 10.09.2014г., издадено от публичен изпълнител в Дирекция „Събиране” при ТД на НАП - гр.Пловдив, офис гр.Пазарджик, че със същото на основание чл. 208, ал. 1 от ДОПК, във вр. с чл. 225, ал. 1, т. 7 от ДОПК е отменено процесното Постановление за налагане на обезпечителни мерки с изх.№ 6290/2007/000007 от 12.02.2014г. на публичния изпълнител в Дирекция "Събиране" при ТД на НАП - Пловдив, офис гр.Пазарджик.
Пловдивският административен съд, в настоящия състав, след като обсъди данните по делото намира, че в случая са налице основанията на чл.159, т. 1 и т. 4 от АПК, приложими във връзка с препращащата норма на §2 от ДР ДОПК за оставяне на жалбата без разглеждане, като процесуално НЕДОПУСТИМА и прекратяване на образуваното съдебно производство. Съображенията за това са следните :
В случая процесния административен акт на публичния изпълнител е отменен от издателя му с последващ акт. С постановяване на втория акт действието на първия акт и съответно разпоредените с него права и задължения се прекратяват, а с това отпада и предметът на оспорване, тъй като първоначалният акт, който е предмет на оспорването е престанал да съществува като такъв в правния мир. С постановяването на втория акт и прекратяване действието на първия акт и съответно разпоредените с него права и задължения отпада и правният интерес на адресата да оспори първоначалния акт, тъй като искането му за отмяна на същия вече е удовлетворено и е постигнат целеният с оспорването правен резултат. Наличието на годен предмет на оспорване, както и наличието на правен интерес от оспорване са абсолютни процесуални предпоставки за упражняване правото на жалба, за наличието на които съдът следи служебно при всяко положение на делото, като същите трябва да са налице както към момента на подаването на жалбата, така и през цялото време на висящността на процеса, и отсъствието им прави жалбата недопустима по смисъла на чл.159, т.1 и т.4 от АПК, приложими във връзка с препращащата норма на § 2 от ДР ДОПК.
Предвид гореизложеното жалбата като процесуално недопустима следва да бъде оставена без разглеждане, а образуваното съдебно производство следва да бъде прекратено на основание чл.159, т.1 и т.4 от АПК, приложими във връзка с препращащата норма на §2 от ДР ДОПК.
Впрочем и за пълнота следва в случая да се посочи, че направените възражения от жалбоподателя не обуславят правният интерес от разглеждане на жалбата. Възражението за изтекла погасителна давност касае самото задължение, което е обезпечено, като отмяната на наложеното обезпечение по никакъв начин не преклудира възможността това възражение да се обсъди самостоятелно от публичния изпълнител в съответната фаза на изпълнителното производство. Така постановения резултат от съда и прекратяване на съдебното производство по обжалване на наложеното обезпечение, не преклудира в никаква степен и възможността на жалбоподателя за репарация на евентуално претърпени вреди по реда на чл.203, във вр. с чл.204, ал.1 от АПК, с оглед отмяната на административния акт с последващ акт на публичния изпълнител.
/Така и в този смисъл са и Определение № 6413 от 14.05.2014 г. по адм. д. № 6007/2014 на Върховния административен съд и Определение № 7957 от 26.07.2007 г. на ВАС по адм. д. № 3036/2007 г. /
При посочения изход на спора претенцията на оспорващия за присъждане на сторените разноски е основателна и следва да бъде уважена, като на К. се присъдят сторените разноски по производството, които се констатираха в размер на 350, 00 лв. – заплатени държавна такса и възнаграждение за един адвокат, съгласно представения Списък на разноските - л.74 от делото. Този извод следва от разпоредбата на чл. 143, ал. 2 от АПК, приложим във връзка с нормата на § 2 от ДР ДОПК, съгласно която подателят на жалбата има право на разноски по ал. 1 и при прекратяване на делото поради оттегляне на оспорения от него административен акт. В конкретния случай от данните по делото се установява, че жалбата до Съда е подадена на 01.04.2014г. т. е. преди издаване на Постановление за отмяна на наложени обезпечителни мерки с изх.№ 6290/2007/000055 от 10.09.2014г., издадено от публичен изпълнител в Дирекция „Събиране” при ТД на НАП - гр.Пловдив, офис гр.Пазарджик, на основание чл. 208, ал. 1 от ДОПК, във вр. с чл. 225, ал. 1, т. 7 от ДОПК, с което е отменено процесното Постановление за налагане на обезпечителни мерки № с изх.№ 6290/2007/000007 от 12.02.2014г. на публичния изпълнител в Дирекция "Събиране" при ТД на НАП - Пловдив, офис гр.Пазарджик, като отмяната на оспорения акт е извършена след като жалбата вече е изпратена и акта е оспорен пред Съда, при което положение разноските в производството се следват на жалбоподателя, а не на ответника, който с поведението си е станал причина за завеждането на де­ло­то. Тоест, в случая се касае за процесуален резултат, тъждествен с оттеглянето на акта - административния акт е престанал да съществува в правния мир, което обосновава извода на този съд за приложимост на разпоредбата на чл.143, ал.2 от АПК, във връзка с разпоредбата на § 2 от ДР ДОПК. Отговорността за деловодните разноски в съдебно - административното производство произтича от факта на неоснователно предизвикания правен спор. Тя има санкционен характер срещу субекта, неоснователно предизвикал правния спор, какъвто в случая е ответникът, и може да бъде осъществена само по висящия процес. Съгласно правилото на чл. 143, ал. 2 АПК, приложимо с оглед препращащата норма на §2 от ДР ДОПК разноски се дължат и при прекратяване на производството по делото тогава, когато отпаднат изцяло или частично съществуващите до тогава правоотношения между административния орган и адресата на акта, а искането не може да бъде решено по същество. Във всички случаи обективната отговорност на страната обхваща репариране на разноските, направени по делото и възнаграждението на един адвокат, както е в настоящия случай.
Горното налага съобразно нормата на чл.235, ал.3, във вр. с §2 от ДР ДОПК, определението за даване на ход по същество на делото да бъде отменено.
Водим от горното, Пловдивският административен съд, ІІ отделение, ХII състав
ОТМЕНЯВА определението за даване ход по същество на делото.
ОСТАВЯ БЕЗ РАЗГЛЕЖДАНЕ жалбата на М.Б. К., като ЕТ „М. К.”, ЕИК ***** със седалище и адрес на управление ****** против Решение № 135 от 20.03.2014г. на директора на ТД на НАП-гр. Пловдив, постановено в производство по реда на чл.197 и сл. от ДОПК, с което е оставена без уважение жалбата против Постановление за налагане на обезпечителни мерки с изх.№ 6290/2007/000007 от 12.02.2014г. на публичния изпълнител в Дирекция "Събиране" при ТД на НАП - Пловдив, офис гр.Пазарджик, с което е наложен запор до размера на задължението на основание чл.200, чл.2021 ал.1 и чл.203 от ДОПК върху налични и постъпващи суми по банкови сметки, по депозити, вложени вещи в трезори, вкл. и съдържанието на касетите, както и суми, предоставени за доверително управление, находящи се в търговски банки, подробно индивидуализирани в постановлението и притежаваните безналични ценни книжа.
ПРЕКРАТЯВА производството по адм.дело № 1023/2014г. по описа на Административен Съд – Пловдив, ІІ отд., ХII състав.
ОСЪЖДА Териториална дирекция на Национална агенция за приходите гр.Пловдив да заплати на М. Б. К.като ЕТ „М. К.”, ЕИК ***** със седалище и адрес на управление ****** сумата от 350, 00 лв., съставляваща сторените разноски по производството.
ОПРЕДЕЛЕНИЕТО подлежи на обжалване пред ВАС на РБ в 7 – дневен срок от съобщението до страните за постановяването му.