Когато си закупих романа The Rats нямах никаква представа, че той е основополагащ за сплатър жанра в ужасите /с детайлни описания на насилие/, нито пък имах ясна представа за това кой е Джеймс Хърбърт – бях чувал, че е известен, но нито знаех, че е един от най-успешните автори в историята на жанра /с 45 млн. продадени бройки от книгите си/ и дори, че е починал през 2013-та. Просто видях готино изглеждащо, смачкано томче в любимата ми книжарница “Елефант” на тънка цена и реших да рискувам. И да, въпреки, че имам четец, понякога обичам да си закупувам и книги на хартия. Особено за хорърите има някакъв особен чар.
The Rats е книга, чиито сюжет е изключително прост и в това е силата й. В Лондон се появява нова порода едри човекоядни плъхове, които нападат всичко и всички, а любимата им закуска за хората. Всякакви хора – от пеленачета до старци, мъже и жени – застраховани няма. Не, че плъховете не нападат и други животни. Домашни любимци, кученца, екзотични зверове от зоологическата градина – всички са в опасност. В цялата суматоха единственият, който може да направи нещо е детският учител Харис. Той се е сблъскал с мощта на плъховете, губейки любимия си ученик, станал е свидетел на неадекватността и некомпетентността на властите, които не усещат какво се пише на целия град, докато не става твърде късно. Сега той съветва уж компетентните лица за това как да спасят града от чудовищата – докато атаките им стават все по-ожесточени…
Стивън Кинг описва прозата на Джеймс Хърбърт като ранния период на Майк Тайсън – никакъв финес, но изключително силна и брутална. Макар да имам смесени чувства към коментарите на писатели към техните колеги, мисля, че Кралят е ударил джакпота с това сравнение. Хърбърт не губи време в дълбоки психологически драми, макар майсторски да създава живи образи в няколкото страници живот, които им остават преди да бъдат схрускани от плъховете. При него няма и кой знае колко извъртяни сюжети, обяснения и изчанчени обрати, които да предхождат насилието, както е при Клайв Баркър, нито пък вселенски космически концепции за ставащото, както е при Лъвкрафт или самия Стивън Кинг. Напротив, историята е банална и дори крадена – гениалният режисьор Алфред Хичкок прави подобна история на филм, но с “Птиците”. Хърбърт обаче обира всички точки по четивност, тъй като книгата му буквално не се оставя и вцепенява читателя по бруталност тъй като никой, никъде и никога не е в безопасност. Резултатът от това е изключително запомнящо се хорър четиво – едно от най-добрите, на които съм попадал в жанра. Във форума на “Цитаделата” ми казаха, че книгата е превеждана на български през 90-те под заглавието “Плъховете”. Дали това е така, не мога да потвърдя, но ако ви изпадне в някакъв формат и сте в настроение за нещо гадно, но напрегнато, не се колебайте. Каквито и да са впечатленията ви в крайна сметка, тази книга няма да ви остави безразлични.
Предвид фактът, че в сайта имаме и по-млади читатели, предупреждавам, че романът не се препоръчва на лица под 18 години.
Четири години след касапницата в Лондон, Плъховете се завръщат в “Бърлогата” /”The Lair”/, втората книга от бруталната хорър поредица на писателя Джеймс Хърбърт.
Епинг Форест е резерват в покрайнините на Лондон, гора, която хората могат да посетят и да видят някои от животните, имащи нужда от закрила в Англия – елени, нутрии, хермелини, както и по-популярните катерички. Там има и хора, които живеят далеч от шумотевицата на големия град, фермери, свещеник, възрастни двойки или млади хора, които не могат да си позволят скъпия наем в самото Сити. За съжаление тяхната идилия е към края. Четири години след привидното си унищожение в Лондон, черните плъхове се завръщат, по-големи и свирепи от всякога. Тяхна популация е успяла да се пресели в гората и е се снишавала години наред, чакайки своя миг и своето отмъщение. Сега техният главатар, чудовищен двуглав мутант, породен от ядрените опити, си спомня вкуса на човешката плът и изчадията му се втурват в атака, а единственият човек, който може да го спре е винаги мрачен ловец на вредители с много лична причина да мрази Плъховете. За да ги победи обаче, той ще трябва да намери и да проникне в БЪРЛОГАТА…
“The Lair” е добро, макар и типично хорър продължение – Джеймс Хърбърт сменя декора от големия град на провинцията, но успява да изгради сюжета по-внимателно, да предложи по-интересни персонажи и да запази Плъховете точно толкова гадни и отвратителни, колкото са били в първата част. Задължително четиво за любителите на гадости!
“Владение” /Domain/ слага край на трилогията за Плъховете на писателя Джеймс Хърбърт, макар след нея да има и комикс в същия свят. Това е хорър от най-висока класа, смразяваща кръвта битка на човека със звяра, намерила логичен завършек в последната книга от поредицата.
Напрежението между великите сили най-после прелива и немислимото се случва – Лондон е бомбардиран с ядрени оръжия. Една от най-великите столици на европейската цивилизация бива сравнена със земята, а милиони животи биват прекъснати за един миг. Още толкова остават смъртно поразени от отприщената радиация, а малцината оцелели трябва да оцелеят в невъзможен свят. Сред тях е Кълвър – млад мъж с мрачна тайна, която по стечение на обстоятелствата бива спасен от човек на правителството в едно от малкото бомбоубежища, предвидени за избраните. Но по пътя към него Кълвър става свидетел на нещо страшно – скрилите се в подземията на града паникьосани хора попадат на стар, ала забравен враг – черните плъхове, отнели живота на десетки преди години. Сега тези същества усещат, че епохата на хората е достигнала своя завършек – и те са следващите, които могат да ги наследят на върха на хранителната верига…
По странен начин “Domain” е едновременно най-хубавата и най-лошата книга от трилогията за Плъховете. Хърбърт наистина достига връх в писателското си майсторство с описанието на бомбардировките и по-внимателно изгражда сюжета и характерите на героите си, придавайки повече литературна плънка на книгата си. В същото време заради това първичния и плашещ с безсмислието си хорър на оригинала е притъпен и постоянното напрежение на предните две части отсъства. Разбира се, любителите на качамак не бива да тълкуват думите ми погрешно – “Domain” е доволно кървава книга с изключително запомнящи се преследвания и бруталистични касапски изпълнения, просто интензитетът, с който те се случват е понижен за сметка на ретроспекцията върху един умиращ свят. Крайният резултат си остава мощна книга на ужасите, която заслужава вниманието на феновете и би трябвало най-сетне да бъде издадена и на български.
Тагове: Джеймс Хърбърт, плъхове, сплатър, ужаси, хорър
"То" продължава да доминира в бокс-офиса
Ето го следващият сборник на хорър клуб "Лазарус"!
"Джипърс Крипърс 3" излиза в края на месеца
Един коментар за Плъхове
January 6, 2016 в 11:22 AM
[…] погибел? Джеймс Хърбърт е автор на трилогията за Плъховете, която е потресаваща поредица на ужаса. “The Fog” е […]