Проектиране на карданов съединител в средата на Solid Works - публичен документ
﻿	Увод
Съединители се наричат тези възли от механизмите и машините, които са предназначени за съединяване на валове и съответно за предаване на въртящ момент между тях. В много случаи съединителите изпълняват и редица други задачи: създават еластична защита срещу ударни натоварвания; включват и изключват водимия вал при непрекъснато движение на водещия; облекчават монтажа при дълги оси и валове. Някои от съединителите се използват като предпазни устройства при пренасочване, с други се правят специфични движения - предаване на ротационно движение между пресичащи се оси с промяна на ъгъла на пресичане в процеса на движението, осигуряване на еднопосочно движение и др.
Голямото разнообразие от изисквания е довело до изработване на различни в конструктивно отношение съединители. За съединителите, използвани в уредостроенето, е характерно това, че с тях в повечето случаи се предават малки мощности (малки въртящи моменти). В някои случаи към тях се предявяват повишени изисквания за точност в центровката на геометричните оси и равномерност в предаваното движение.
По функционален признак съединителите се делят на две основни групи: неподвижни и подвижни. При неподвижните се осигурява относителна неподвижност на съединяваните елементи (валове), а при подвижните съществуват възможности за известни относителни премествания между елементите в процеса на предаване на ротационно движение.
В зависимост от други показатели и възможности съединителите се групират в отделни групи като: еластични, твърди, управляеми (за включване и изключване на движението), предпазни, центробежни, електромагнитни и др.
1.1. Неподвижни съединители
Те са предназначени за свързване на съостни елементи, валове, оси и др. Връзката между елементите се осъществява посредством втулка, която се закрепва към краищата им. Закрепването на втулката се извършва чрез шпонка (фиг. 1.1а), щифтовете (конусни - фиг. 1.1б и цилиндрични фиг. 1.1в), с притискащи винтове и др. Основен недостатък на тези съединители е необходимоста от съостност на свързаните валове. При по-големи натоварвания втулката се проверява на усукване, щифответе - на срязване, а шпонките - на смачкване и срязване.
Фиг. 1.1 Втулков съединител
Фиг. 1.2 Черупков съединител
Фиг. 1.3 Дисков съединител
Размерите на втулковия съединител ориентировъчно могат да се избират в зависимост от диаметъра d на вала фиг. 1.1.6; i=(3 ÷5)d, D=1.5d, do ≈ (0.25÷0.3)d.
При този тип съединители са възможни следните повреди: разрушаване на съединението между вала и втулката (шпонково, шлицово, щифтово и пр.), разрушаване на втулката. Те показват, че основният критерий за работоспособност е якостният. Извършват се:
а) изчисляване на втулката на усукване с намалено (ус) за отчитане на огъващи моменти;
б) изчисляване на шпонково, щифтово или шлицово съединение.
Най-близки до разрушаващите се получават тангенциалните напрежения в материала на щифта, поради което при значително претоварване на съединителя обикновено става срязване на щифта.
Втулковият съединител се изработва най-често от стомана 35 и 45, а при по-неотговорни случаи - от чугун СЧ 20, СЧ 28 (за диаметри на валове, по-големи от 80 mm).
- Съединителят има проста конструкция.
- Малко на брой обработени повърхнини.
- Ниска себестойност.
- Малки размери в радиална посока.
- Лесно се монтира и демонтира, тъй като съединението между втулката и вала е освобождаемо.
- Позволява да се монтират върху вала цели колела, търкалящи лагери и др.
* Недостатъци
Проектиране на карданов съединител в средата на Solid Works 9 out of 10 based on 2 ratings. 2 user reviews.