Когато моят литературен агент Мишел прочете първия проект на новата ми книга Mind Over Medicine: Научно доказателство, че можете да се излекувате, тя каза: „Лиса, преди да прочета твоята книга, искрено казах, че тялото ми не е моя работа. Това беше моят лекар. Мислех, че тялото ми е като моята кола. Когато колата ми се счупи, я предавам на моя автомеханик и очаквам моят механик да го поправи и да ми го върне. Очаквах същото от моя лекар. Но след като прочетох Mind Over Medicine, сега знам, че тялото ми е моят бизнес, че никой не познава тялото ми по-добре от мен и че моето здраве е моя отговорност. "
В моя десетилетия опит в работата с пациенти като лекар, пасивният подход на Мишел към нейното здраве не е рядкост. Много пациенти използват този автомеханичен подход към здравето, предават телата си на лекари, които дори не могат да екранизират толкова внимателно, тъй като избират автомеханика си, никога не подлагат на съмнение какво казва лекарят, търсейки яснота, когато са объркани, питат за второ мнение кога те се съмняват в диагнозата или плана за лечение на лекаря или пренасят телата си на друго място, когато нещо не се чувства добре.
По същество тези пациенти, особено тези, които са били белязани с "хронична", "нелечима" или "терминална" болест, са програмирани да вярват, че западната медицина е направила всичко, което може да направи, и затова са на милостта на лекари, които не могат да ги излекуват. Те често изпитват това, което лекар и изследовател Мартин Селигман монети „научи безпомощност“.
Когато се научим на безпомощност
В едно забележително проучване Madelon Visintainer, колега на Seligman's, извърши проучване върху три групи плъхове. Първата група беше получена от лек шок, който плъховете можеха да избегнат, след като научиха как. Втората група получи лек неизбежен шок, който ги направи безпомощни. Третата група не получи никакъв шок.
Преди да започне да шокира тези бедни плъхове, Visintainer имплантира няколко ракови клетки на фланга на всеки плъх. Ракът е видът, който неизменно би убил плъха, ако имунната система на плъха не успее да се справи с рака. Visintainer внимателно контролира броя на раковите клетки, които имплантира, така че може да очаква, че при нормални условия около половината плъхове ще отхвърлят тумора и ще живеят. Другата половина ще се поддаде и ще умре.
Всичко отвън беше перфектно контролирано - диетата им, начина на настаняване, тежестта на тумора. Единствената разлика между трите групи плъхове беше техният психологически опит. Плъховете, преживяващи избягащи шокове, бързо научиха как да играят на системата, в крайна сметка избягайки от шоковете, след като преминат през кривата на обучение. Плъховете, получаващи невъзможни шокове, се научиха на безпомощност. А неподкрепените плъхове просто си мислеха за собствения си бизнес, без нито да им се даде възможност да измислят как да избягат от шоковете, нито от травмата да се шокират.
Както се очаква, в рамките на един месец, 50% от неразградените плъхове са умрели, докато останалите 50% от неударените плъхове са се борили с тумора. Любопитно е обаче, че плъховете, подложени на ескадируеми шокове, които се научиха как да овладеят системата, отхвърлиха тумора в 70% от времето, като им дадоха предимство за оцеляване пред неудържимите плъхове. Плъховете, които не можаха да избягат от шоковете, обаче, се разразиха безочливо и безпомощно и само 27% отхвърлиха тумора.
Опасностите за здравето от научената безпомощност
Въз основа на тези данни изследователите стигат до заключението, че научената безпомощност при плъхове, които не могат да избягат от шоковете, трябва да е потиснала имунния отговор, известен за борба с раковите клетки при тумори от този вид. По-нататъшно проучване на тези безпомощни плъхове установи, че наистина неизбежни шокове отслабват имунната система. Знаем, че телата както на хора, така и на плъхове имат естествени механизми за самовъзстановяване, които се борят не само с раковите клетки, но и с други заболявания.
Но един от важните естествени механизми за самовъзстановяване на безпомощните плъхове беше деактивиран. Т-клетките на безпомощните плъхове вече не се размножават и започват да се борят с раковите клетки, когато се натъкват на нахлуващи външни хора. Естествените клетки убийци, също важни за борбата с рака и други чужди нашественици, загубиха своите естествени убийствени способности. Тези изследвания потвърждават това, за което подозираха изследователите.
Оптимистите са по-здрави от песимистите
Психологическите състояния могат пряко да повлияят на резултата от ремисия от някои заболявания, поне тези, които са имунно медиирани, тъй като има много ракови заболявания.
Това може да обясни защо оптимистите са по-здрави от песимистите. В допълнение към данните, които предполагат, че тези, които се учат на безпомощност, могат да бъдат изложени на по-висок риск от рак, проучванията показват, че оптимистите имат 77% по-нисък риск от сърдечни заболявания в сравнение с песимистите и имат 45% по-малка вероятност да умрат от други причини.
Когато се случват лоши неща, песимистите имат склонността да разглеждат негативните събития като постоянни („Винаги ще е лошо“), всепроникващи („Засяга не само това лошо събитие, но всичко“) и лични („Това лошо събитие вината е моя. ”) От друга страна, оптимистите разглеждат негативните събития като временни, конкретни и не лични.
Песимистите учат безпомощност
Поради по-здравословните си обяснителни стилове пред отрицателните житейски събития, оптимистите са по-склонни да научат здравословни адаптации в отговор на шоковете на живота, като ги правят имунизирани срещу състояния на научена безпомощност. Песимистите, от друга страна, се чувстват, че шоковете на живота са неизбежни и подобно на безпредметни, безпомощни плъхове, те се депресират и имунната им система отслабва. В течение на живота по-малко епизоди на научена безпомощност могат да поддържат имунната система по-силна, да намалят стресовите реакции и отрицателните здравословни резултати, които ги придружават, и да направят болестта по-малко вероятна.
Но като пациент не е нужно да сте безпомощен плъх, който да се повтаря многократно в шок. Можете да се научите да бъдете активен пациент и това е научно доказано, за да подобрите резултатите от вашето здраве. (Получете съвети как да бъда активен пациент, като изтеглите безплатния ми комплект за самолечение).
Готови ли сте да бъдете активен пациент?
Разкажете ни как избягвате безпомощността и се държите като упълномощен пациент в коментарите.
5 супер-прости упражнения, които да добавите към рутината си на тренировка
7 рецепти за скуош от Butternut, за да направите тази седмица
Вашето ръководство за най-добрия ден на психичното здраве