Вулканите, наводненията, археологията и политиката – допълнения | От Извора
От Асен Чилингиров на 14.01.2011 г. Археология, История Асен Чилингиров
От д-р Асен Чилингиров: Поводът за изследването „Вулканите, наводненията, археологията и политиката“ беше изригването на вулкана Еяфялайокул в Исландия на 20 март 2010 година и събитията след него, привлекли за повече от месец вниманието на световната общественост – главно парализирането на въздушния транспорт почти по цялата планета. За пореден път беше извършена серия от манипулации със съзнанието на обществеността, като същността и причината за манипулацията остана загадка за повечето хора.
Едва ли има образовани хора, които да не знаят, че такива изригвания са нещо обикновено и че стават ежегодно по няколко пъти, без интересът на световната общественост да бъде привлечен към тях – изключение правят непосредствено засегнатите общности. Затова и недоумението на мнозина беше голямо: как едно такова малозначително събитие може да повлияе до такава степен нормалното протичане на живота, като парализира транспортната система на планетата.
Кликнете тук за PDF версия на настоящия текст.
Вулканът изригна в една страна, отдалечена от центровете на световната политика и култура. Ако информационните медии не бяха оповестили масовото прекъсване на въздушния транспорт, за този вулкан едва ли щеше да научи някой извън тесния кръг на специалистите – геолози, биолози, зоолози, климатолози и т.н. Макар последната група от заинтересуваните този път да беше най-малката от посочените по-горе, нейната особена активност в случая засили подозрението, че скандалът около злоупотребите с финансови средства именно в областта на климатологията трябва да имат известно отношение с необикновено голямото медийно отразяване на далечния вулкан. Един вулкан, чието име дотогава беше познато само на една-две дузини специалисти в целия свят.
А сега и жителите от най-далечните краища на планетата разбраха колко зависим е животът им от подобни събития –0 бедствия, които могат да бъдат прогнозирани само от специалистите геолози и климатолози, като така ще могат да бъдат предотвратени неприятните последици. Дали това беше действителната причина за тъй шумното отразяване на далечния вулкан с трудно произносимо име, едва ли ще узнаем някога.
Това обаче, което узнахме още по времето на самата медийна кампания, беше в колко висока степен може да се влияе общественото мнение дори от най-незначителни събития, стига те да са достатъчно упорито и шумно представяни на обществеността. За пореден път узнахме и че важността на събитията и на свързаната с тях дейност не се определя от тяхната същност и нейните действителни резултати, а от дейността на специалистите от сравнително новата за нас професия Public Relations (PR) – макар тя да ни е известна под най-различни названия още от най-дълбоката древност.
Тази дейност е практикувана у нас и срещу нас от най-древни времена до наши дни, като основната й задача не е да ни информира, а да ни дезинформира. И понеже тя прозира най-ясно при някои сходни събития, засягащи вече непосредствено нас и нашата страна, исках да обърна внимание на българската общественост върху тях.
Колкото силен и да е напоследък интересът към всички въпроси, свързани с историята на нашия народ, тъкмо двете най-важни събития от най-старата история, засегнали непосредствено земите на нашите прадеди и техните най-близки съседи, са най-слабо познати. А това са две катастрофи с големи размери и със значителни последствия, известни в историята на човечеството.
Първата е изригването на вулкана на остров Санторин, предизвикало края на така наречената критско-микенска или минойска култура, простираща се и по цялата територия на нашата родина в днешните й граници. Втората е произлязлото като негово последствие разрушаване на Босфорската преграда между Средиземно и Черно море, довело до заливането на територия с размери, равни на една трета от територията на съвременната ни държава и предизвикало изселването на по-голямата част от местното население.
Медийната кампания за исландския вулкан ми напомни за една подобна кампания преди почти 30 години. Тогава изригна вулкан много по-близо до центровете на цивилизацията и това напълно естествено привлече вниманието на големи кръгове от световната общественост, които също така напълно естествено искаха от медиите повече подробности за събитието. И ги получиха, след което постепенно интересът към това събитие замря – повече никой не говореше за този вулкан. А тъкмо тогава, няколко години подир изригването на „Св. Елена“, бяха забелязани някои особено странни явления, поставили пред изследователите много важни проблеми, които обръщаха с краката нагоре някои от основните положения в тяхната наука. Или по-скоро обратното – поставиха ги в нормално състояние, с главата нагоре, както трябва да бъдат.
А това бяха главните принципи на хронологията, които почиваха върху изчисления със считаното дотогава за константно време за разпадането на атома при радиоактивните изотопи на тежките метали. Измерванията, направени в близката околност на вулкана „Св. Елена“, показваха, че в резултат на неговото изригване, свързано и с радиоактивни процеси, значително се е ускорило протичането на естествените процеси, като е съкратило времето на разпадане на изотопите – при това до такава степен, че прави невъзможно използването на това разпадане като еталон за измерване на времето. И това са резултати, получени при изригването на не особено голям вулкан за кратък период от време. А какво би се получило при изригването на някой от супервулканите, когато радиацията достига до огромни размери и територията, засегната от лавата на вулкана, но и от дима, може да обхване стотици и хиляди квадратни километри, в резултат на което слънчевата светлина може да бъде затулена в течение на много месеци?
За няколко подобни катастрофи от историческата епоха сме информирани както от историческите извори, така и от археологическите изследвания. А най-голямата такава катастрофа е произлязла в близост до нашата родина. Това е изригването на вулкана на територията на сегашния остров Санторин в Егейско море – според предположенията на някои учени, изригването на този вулкан е било причинено от падането на метеорит, който е пробил земната кора и в резултат на което са се получили свръхвисоки температури, довели до верижни радиоактивни процеси.
Тези процеси са „отровили“ атмосферата за дълго време, през което на територията около вулкана не е било възможно съществуванието на живи същества и дори на каквато и да било органична материя. А като последствие от изригването вече се появяват и аномалиите с изотопите, на чиято константност не можем да се осланяме – или с други думи, измерванията върху тях показват значително по-дълги периоди от време от реалните.
Но това важи и за редица други катастрофи – дори значително по-големи от тази на Санторин – произлезли дълго преди нея, но и с още по-страшни последствия. За най-голяма от тях се приема падането на метеорит с диаметър от близо 10 км в Мексиканския залив, последвана от прекъсването на живота на органичната материя върху цялата планета. А че катастрофи с подобни размери са ставали преди и след падането на този метеорит, показват изследванията на работната група на испано-американския физик Алварез, споменат още на първата страница на „Вулканите, наводненията, археологията и политиката“. След всяко такова планетарно бедствие животът на земята е трябвало да възникне отначало…
Със всички последствия от това за „общоприетата“ наука!
Вижте и основния материал с допълнения във всички PDF файлове:
1 ЧАСТ: PDF
2 ЧАСТ: PDF
3 ЧАСТ: PDF
4 ЧАСТ: PDF
21 коментара за "Вулканите, наводненията, археологията и политиката – допълнения"
Val 15.01.2011 г. | 01:18 ч.
Във връзка със споменатия PR има една продукция на BBC,която се казва „The Sentury Of The Self“. Разглежда философията на Фройд,дъщеря му и Едуард Бърней, племеникът му,основоположник така да се каже на това отношение на бизнеса към потребителите,което се основава на теориите на Фройд за характера на човешката същност, което по-късно навлиза и в политиката. Интересно е, дава яснота защо американците се държат, живеят и мислят по начин, който често бива сравнен със стадо. Едни сериозно разгледани причини, които са родили и отгледали такова поведение…
Georgi 15.01.2011 г. | 23:41 ч.
Стадното мислене е черта на човека, не конкретно на американците. Правени са експерименти и тук в България, на натоварена улица, на тротоара пада човек, никой не му помага. В момента когато се спре някой – започва промяна в поведението и на заобикалящите. Не зная как е при американците, но в никакъв случай това не е присъща тяхна черта.
Val 16.01.2011 г. | 12:53 ч.
Има разлика все пак, знаете, че много неща навлизат от Щатите в Европа и променят нашия начин на живот. Много неща, които възприемаме като неизменна част от ежедневието си са измислени преди не повече от 100 години и търговска политика е било да се накарат хората да повярват, че това което им се предлага е това, от което се нуждаят, за да са щастливи. Това функционира прекрасно все още в наши дни. Бърней свързва емоционалния свят на потребителя със стоката, а после и политиците го свързват с управлението. Тази практика има своите корени в Щатите. Така според филма… дотолкова и моите познания…
Zukerman 19.01.2011 г. | 03:08 ч.
Я-я-а, как съм пропуснал тази зашеметяваща монография?
При това положение датировките на историческите събития от Библията май ще се окажат по-точни от всички „научни“ датировки…
Руси Иванов 20.01.2011 г. | 21:50 ч.
Омотвацията не е от вчера –
inranxan 21.01.2011 г. | 08:13 ч.
Руси не знам в подкрепа или като пример за омотан човек си дал тоя линк ма на тоя хорус наистина му хлопа дъската
Gergana 21.01.2011 г. | 17:37 ч.
@inranxan:
Предполагам, че е даден като пример за български вариант на спиритуална „омотвация“…
Van 21.01.2011 г. | 21:29 ч.
Прощавайте, inranxan и Gergana,
бихте ли представили по-подробно становището си за цитираната разработка „Библията и българската история“. Изчел съм я на около 90% и мога да кажа две неща:
– Фактологичния материал е общодостъпен, т.е. материал, с който работят всички видове автори на теории и истории, включително „официалната“ история.
– Заключенията от фактологичния материал са едни възможни заключения. С други думи, официалната история не е единствената история, която се съгласува с наличните данни. Бих казал дори, че предложената от Horos история се съгласува с много повече данни едновременно, т.е. има критерий според който тя е по-истинска история.
Та наема ли се някой да предложи своя подредба на фактите или да изложи къде точно хлопа дъската?
Gergana 22.01.2011 г. | 03:08 ч.
Така, Van, ще ти отговоря набързо.
Първо не съм употребила израза “хлопа му дъската“, а само спиритуална “омотвация“. Второ, тя наистина е голяма. Трето, дори не бях стигнала до постинга му за Библията, защото ми дойде в множко от първия още, та се наложи да го прочета и да си поблъскам главата с разкритията на израелските археолози (в частност Херцог и Финкелщайн) около състоятелността на старозаветните истории и разните последствия за възприемането на Библията като цяло, вследствие на такива несъответствия. Накратко, там където споменатите Херцог и Финкелщайн виждат едно преувеличение, натъкмяване и откровени измислици в Стария завет, да не говорим за заемки и т.н. в чисто религиозен план – което общо взето означава “няма Господ, ами разни митове и фолклорни скалъпвания“ – там авторът на постинга вижда истина… само, че пренесена на друг географски терен. Наистина от една планина могат да извират много реки и в различни посоки…
Ама ти на сериозно ли се вързваш на тези изсмукани из пръстите обръщания и преобръщания на географски названия, само и само да паснат на някаква предпоставена идея? Обърна ли картата на светите места 90 градуса по посока обратна на часовниковата стрелка, за да видиш дали е възможно объркване на българската топография с тази на Месопотамия и Юдмея?
„Една от реките на Славейковия рай е Вардар. В античността тази река се е наричала Аксиус (?????, Аксиос или ????????, Вардарис), а в Библията приема името Гион и Гехон.“ Това преобразувание на името откъде му е известно, откъде тегли заключението си? Колко ли поети по света са наричали родните си места рай?
„Навярно Идумея е объркана по следният начин: Буквата “И” е била старобългарската “Н”, а “Я” е объркана с “К”. Така Идумея (НДМК) е просто една анаграма на Македония.“ А Дания (ДНК) сигурно е анаграма на Канада по тази логика – защо не, нали си тълкуваме имената през призмата на нашия си език (ама не гагаузкия, а някакъв славянски).
Останалото не ми се коментира, защото ще отнеме много време.
Но, ако ние (българите, де) сме създали историята в Стария и Новия завет (с всичките възможни наслагвания и повтаряния на събития под различни имена) – ако историята се вмества в рамките на да речем 1000-1500 години, както авторът предполага, – защо заветите са превеждани на гръцки език, преди събитията в тях още да са се случили?
Van 22.01.2011 г. | 19:24 ч.
Та значи набързо не може да се отговори, затова приемам отговора ти „Останалото не ми се коментира, защото ще отнеме много време.“
Нямам намерение да предизвиквам коментари, защото много добре си давам сметка, че разработката на този Horos е огромна, необятна. Аз само ще изразя възхищението си с няколко изречения, с което мисля единствено да привлека вниманието и на други читатели върху въпросната работа.
Историята на Horos е шедьовър в много отношения – труд, неотклонност, смелост, интелект, спокойствие и скромност. Историята на света, както наричат книгата Библия, сложена в ред от този човек, се съгласува не само със стотиците писмени източници, които сам авторът поднася из текста, но и с изследванията в областта на конспирацията и фалшификацията, както и с изследванията правени с изчислителна техника – виж например Фоменко и Каспаров.
Излишно е да правя и сравнения с „признати“ и „ерудирани“ историци и археолози, които с лекота могат да датират всяка изровена паничка или статуетка и да говорят напоително за времето, към което се отнася находката. В светлината на мащабите на Horos-овото изследване великите открития на Китов и Оваров са по детски наивно ровене и намиране на пръстенчета.
Накрая още нещо – колко са велики изследователи като Алън Алфорд или Захария Ситчин, примерно! Това, което те ни дават е точно същото, кавото прави неизвестния българин. Но защо не виждаме, че българинът ги превъзхожда по резултати?! И то при наличието на едно много съществено различие. Ако изследователи, като споменатите току що, трупат световна известност като пренареждат пъзел, който представя предишна земна или неземна цивилизация, за което не може да срещнат претенциите на въпросните цивилизации, то българинът се е заел с историята точно на настоящата цивилизация, а претенциите тук са грандиозни. Именно това е великото и мисийното в случая.
Gergana 22.01.2011 г. | 19:36 ч.
Друго нещо, което ми се струва интересно обаче, и което и „хорос“-човекът загатва, е, че Новият завет трябва да се чете преди Стария. Това и Слава Сервюкова го беше споменала някъде в книгите на Христо Нанев за нея. В интересни времена живеем. И как да ги тълкуваме в пространството, хич не ми е ясно.
Лука 5:36
Каза им още и притча: Никой не отдира кръпка от нова дреха да я тури на вехта дреха; инак и новата дреха се съдира, и кръпката от новата не прилича на вехтата.
Gergana 22.01.2011 г. | 21:31 ч.
Но,Van! След казаното от теб, ще те призова на свой ред да ми кажеш разбиранията си за българската мисия. Ако я разбера, хубаво. Ако не, ти не губиш.
Van 22.01.2011 г. | 22:51 ч.
Както казах, темата е необятна, но в приятния смисъл. Човек, където и да бутне, ще открие още съкровища. По това се отличава великото – когато боравиш с него сам ставаш велик.
Свикнали сме всяко знание да поставя нови въпроси, но лошото е, че сме свикнали също така новите въпроси да размиват знанието, да го подлагат на съмнение, ако не и да го отричат. В резултат на това ние в момента сме потънали в информация и не знаем нищо. Крайно време е да осъзнаем, че когато знанието е Истина, то въпросите не размиват нищо, а осветляват и дават още истина.
Мисля, че разработката на Horos отговаря на горните изисквания за истина. Ето една примерна поредица от пораждащи се въпроси:
– Как така имаме 1000 липсващи години история – как така имаме книжки, в които се говори за неща, които не са се случили.
– Историята на нашата цивилизация е историята на България, или хайде нека е на Балканите. Но тук е нужна някаква много важна причина, за да се появят в един момент (14-15 век) въпросните книжки, разказващи за 1000-та липсващи години, както и книгата Библия, която не почива на никакви документи, а се води история на света.
– Наличието на много важна причина не е всичко. Пита се също кой е в състояние да приведе такъв грандиозен план, така щото всичко това да бъде извършено.
А ето и няколко мои фантазии отзад напред :))
– Единствените, които имат нужните ресурси, знания, подбуди и най-вече цялата картина, т.е. истината, са елитните представители на самите българи.
– 14-15 век е точно времето, когато се създават всики тайни и не толкова тайни общества в Европа и които без изключение стъпват на българските езотерични школи.
– Времето, наречено Ренесанс е не ренесанс, а направо раждане. Можем да говорим за европейски държави и за Европа едва 14-15 век. Казахме благодарение на какво.
– Българите, водени от непреклонен стремеж да изпълнят мисията си, а именно да разсеят знанието по света, да създадат държави и да оформят нации, имат нужда да приспят за дълго единствената в света държава, империя и нация – Българската. В същия момент на новите нации и държави им се предлага да започнат от някъде – и тъй като това не може да стане с истината, ще започнат с митове и легенди, а защо не и с Библия. На тях ще им бъде даден модел, есенция, път.
– Постигат се гениално всички цели – България заспива, но всъщност тя втасва, отдавна омесена, докато другите тепърва сеят или жънат. В същия момент нашата истинска история уж изчезва, но всъщност се умножава в историите на всички народи, от което става на практика неизличима. Само трябва да бъде събрана наново.
Van 22.01.2011 г. | 23:54 ч.
Написания сценарий от мен е светлия сценарий. Знам също, че паралелно с него има и тъмен. Например, че България не трябва да заспи, ами да умре. И на Европа няма да и бъде даден път, а хомот, така щото никога да няма своя история и знание, а да се лута постоянно в нови и нови въпроси до безкрай (да бъде водена от пустиня на пустиня.)
Gergana, аз не дадох мнение за мисията на българите. Едно, че прочетох въпроса ти, след като бях написал вече, а друго, че това е проект от степен много висока.
Gergana 23.01.2011 г. | 00:00 ч.
Санскрит, Van. Бхагават Гитва. Отначало. Отникъде не те подкрепям. Увеличеното Его води до провал. Срещал ли си истинната българщина впоследък? Не ти вярвам. Ergo.
Gergana 23.01.2011 г. | 00:11 ч.
Гениално проповядваш превъзходство. Защо ли звучи познато?
Де да знам, аз само искам хората да се възприемат едни други такива, каквито са сега. Между другото, обичам България.
Van 23.01.2011 г. | 16:21 ч.
„Санскрит, Van. Бхагават Гитва. Отначало. Отникъде не те подкрепям.“
Не рабрах какво за санскрит и какво за Бхагават Гита. Има нещо там ли? Обясни какво е то, защото да не става дума пък за истории преди тази на днешната последна човешка раса. В „Библията и Българската история“ се разглежда днешната цивилизация, това мисля е основното.
Колкото за подкрепа, не разбирам каква подкрепа и в какво, но виж, ако имаш мнение и заключения, на драго сърце бих ги чул.
„Увеличеното Его води до провал.“ Това твърдение, освен, че не е вярно, както всяка генерализация, не разбирам в каква връзка е. Но аз пък ще изкажа едно мое обобщение – забелязвам, че стане ли дума за българска история, светоглед и мисия, непременно се създава някаква суматоха, дори неадекватност, появяват се предупреждения да се внимава с егото и такива подобни. Но аз съм много доволен, че авторът на изследването проявява завидна скромност и въздържаност, което смятам действа успокояващо за тези, които се плашат от необятността на темата за българската история и стават неадекватни при среща с нея.
„Срещал ли си истинната българщина впоследък? Не ти вярвам. Ergo.“
Българщината я срещам, да. Навред, и в миналото и днес. Но как да я позная – не може да се знае предварително. Тя се открива и това е – както всяко откритие. Сега ние говорим за един труд на български българин и в този конретен случай аз откривам българщината в неговата работа.
Ти ме пита за мисията. Мсията е една възможна реалност, а българите са тези дето от възможна ще я правят реална. Но каква е мисията става ясно в процеса на извършването и – тоя, който я прави, я и открива едновременно. Такава странна е нашата Вселена.
„Гениално проповядваш превъзходство. Защо ли звучи познато?
Де да знам, аз само искам хората да се възприемат едни други такива, каквито са сега. Между другото, обичам България.“
Ето за тази неадекватност говорех. Както казах, вълнувам се, като видя как темата за България, българите и т.н. среща някаква много първична съпротива, като условен биологичен рефлекс. Например мнозина, включително и аз, биха казали за Щайнер, че се чувстват обогатени от присъствието му и резултатите на труда му. Други биха изразили безразличие – зависи до каква степен присъствието му им е повлияло. Но аз не съм срещал негови читатели, които да изпадат в неадекватност и мигом щом се заговори за Щайнер или антропософия, да предупреждават читателите или коментаторите – внимавайте за Егото, внимавайте за превъзходството.
А в случая с българската история мигом се заема някаква отбранителна позиция – при това даже не авторите, а читателите се чувстват длъжни да се извиняват от своето допускане, че може да съществува такава истина за българската история. И се чувстват длъжни да напомнят, че обичат всички хора и са за разбирателство. Сякаш истината за българската история би ограбила или унижила някого, или пък по някакъв начин ще наруши разбирателството. Че има основания да смятаме така, е вярно, но защо? Аз жадувам да виждам вече хора, отговорили си на тоя въпрос.
Ето виждате ли колко интересни свойства има българската история – самото мислене за нея изисква завидна степен на самоконтрол, внимание и задълбоченост, както и много още. Как да не се възхити човек от обхвата и многомерността на мисията.
Van 23.01.2011 г. | 16:29 ч.
Имам предложение – за да се работи без натоварване, нека името България и българска история се замени с някаква друга дума – измислете си държава и народ, или нека става дума просто за човешка история.
А, каква стана тя – ами то точно това е направено вече (четете Библията).
Стопанина 24.01.2011 г. | 12:08 ч.
Просто ще напомня, че за дискусии, които са встрани от темата на статията, си имаме много удобен форум. 🙂 Благодаря.
бабаЕ 25.01.2011 г. | 04:59 ч.
Мисля, че е време да преосмисля мислите си за интернет-пространството. Мисля, че сайтове като този са безценни за всеки човек, който търси истината. За себе си, за другите, за вулканите, за Учителите, за Бога и пр. Че истината се намира лично, а не е постулат от висша инстанция, за моето поколение57 /и не само/ е практически непонятно. Словоблудстването е критерият, който поставя и човека, и човечеството в парадигма без реален изход. Дали ще ме измерват с метър или с радиовъглероден анализ, за мене резултатът неизбежно е присъда. Ти ме смяташ по твоята таблица, аз по моята – аз и ти нямаме нито интерес, нито значение един за друг не защото сме безчувствени, а защото така сме научени. И когато се срещнем макар и за миг, и на двамата ни става безпощадно ясно, че сме само едни марионетки на „своите“ представи един за друг. Кой ги програмира е другият голям въпрос, който започва да излиза на бял свят именно благодарение на интернет-пространството. Радвам се, че това се случва независимо от собствената ми неграмотността и моля за пояснения как да вляза в „удобния форум“ за странични дискусии. Хвала на истинската интелигентност, бабаЕ
Gergana 25.01.2011 г. | 18:23 ч.
Van, благодаря за отговора. Мисля, че те разбрах правилно. Само едно мъничко обяснение – коментарът ми за „истинната българщина“ беше огорчена реакция на някои наблюдения от последния ми престой в България – не беше адекватен, наистина, т.е. точно той нямаше никаква връзка с блога на “хорос“. Нямам никакви проблеми с представата за това да сме един красив народ (всъщност, вътрешно го знам). За останалото – ще четем, ще мислим, ще видим. Дано. Но без огорчение, моля. Виждаме, че е неадекватно, във всеки смисъл.