ИМПРЕСИИ | Литература, изкуство, журналистика и лично творчество
Искам да разкажа една от онези есенни истории, в която се изля много дъжд, който изми насъбралата се чернилка и горчивина в спомените.
Има и мъгла, а тя ми напомня влажните и студени нощи… със или без теб. Понякога мислите ми са като буреносни и черни облаци готови да излеят своите йероглифи и да посеят навсякъде, за да последва светлината; а красотата измества сивотата и безверието около нас.
Все пак след пороен дъжд остава кал, която съпровожда живота, понякога оцапан от дребните измами и лъжи които изричаме в житейските си дни, за да съхраним част от себе си.
В тази есенна приказка съществува меланхолията и самотата,
но си има своя край.
и с песента си благославя
житата и тревите.
Притиска нежно
със звездния си плащ,
а ти целуваш страстно
аромата на цветята,
ухаещ върху мантията нощна.
в езерното огледало
А небето е понесло
лунните и звездните
да останеш сам
със тишината,
в легло от благослова
с шепот на нивята
и дъх на трепетлика?