Прозявките на сърцето - проза: Разкази от LiaNik (И.К.)
16 ноември 2018 г., 17:53 ч. 2018-11-16T20:17:09+0200
242 17 37
', // clearElement: "#kv-clear", stars: 5, step: 1, showClear: false, starCaptions: function (val) { return Translator.trans("rating.value." + val); }, clearCaption: Translator.trans("rating.value.0"), captionElement: "#kv-caption" }); $('#rate-work').on('rating.change', function (event, value, caption) { $.ajax({ type: "POST", url: "/bg/rating/rateWork", data: {"ratingValue": value, "work": "prozyavkite-na-syrceto"}, success: function () { //$('#rate-work').rating('refresh', {disabled: true, showClear: false, starCaptions: [], defaultCaption: Translator.trans("rating.ratingAccepted")}); $('#kv-caption').html('' + Translator.trans("rating.ratingAccepted") + ''); } }); });
LiaNik (И.К.) 2018-12-09T14:51:10+0200 Благодаря ви, Венета! Няма как да не напиша нещо толкова пропито с чувства и човещина, при условие, че стихотворението е направо зашеметяващо те и всеки ред отеква дълбоко в душата ти ,като камбанен звън след градушка.
Weter (Veneta Terzieva) 2018-12-09T14:15:29+0200 Справила сте се прекрасно!! Благодаря за този страхотен разказ!!
LiaNik (И.К.) 2018-11-27T20:09:03+0200 Благодаря, Елица! Да, запазването на човешкото е водата, която задвижва старата мелница на доброто и отново може да замирише на прясно, току-що смляно брашно, с което се меси хлябът на съдбата. Хубава вечер!
voda (Елица Ангелова) 2018-11-27T19:39:49+0200 Тези две съдби – на Марта и на Божена, внушават идеята, че, когато в страданието си човек запазва човешкото в себе си, рано или късно добрата случайност ще го възнагради. Както и възмездието настига грешните...
LiaNik (И.К.) 2018-11-27T10:10:21+0200 Румянка, отново ти благодаря!
vladetoned (Владислав Недялков) 2018-11-27T09:53:05+0200 Хареса ми много! Поздравления за теб, Лия и за твоята вдъхновителка, Кети!
Соларе (Румяна Друмева) 2018-11-27T08:15:06+0200 Еех...орисийо...
LiaNik (И.К.) 2018-11-27T08:07:24+0200 Благодаря ти, Румяна!
LiaNik (И.К.) 2018-11-27T05:30:06+0200 Благодаря, господин Тенев!
LiaNik (И.К.) 2018-11-19T06:21:26+0200 Благодаря, Доче! Повярвай, за мен е по-голяма радост това,че ви радвам с написаното . Всеки ваш коментар ме прави интересно щастлива- все едно всеки път в сърцето ми да поникват крила, с които то да иска да излети от радост. Как да не пише човек със сърце, когато знае,че ви има!?
Довереница (Дочка Василева) 2018-11-18T22:22:39+0200 И стихотворението ме разтърси като прочетох. Но сега... Евала ти на умението момиче. Харесах и умелото водене на повествованието и препратките, и възмездието като епилог.Браво!
LiaNik (И.К.) 2018-11-18T10:25:06+0200 Благодаря, г-н Коновски!
Елка (Елка Тодорова) 2018-11-18T09:51:14+0200 Прекрасен разказ! Много се развълнувах! Всеки си получава заслуженото някога, но дали не е късно...Поздрави!!!
генек (Георги Коновски) 2018-11-18T09:01:44+0200 Добре, добре... Приятно за „четене, неприятно за изживяване. Значи постига целите си - една история и едно стряскане на мисълта...
LiaNik (И.К.) 2018-11-18T08:37:27+0200 Благодаря ти,Иржи,че прочете и коментира и за похвалата също. Прекрасен неделен ден ти желая!
Иржи (Ирина Филипова) 2018-11-17T21:37:50+0200 Ти можеш да пишеш дълго и подробно дори само със собственото си вдъхновение,Илиана,защото ти винаги го имаш....Но е по-лесно,когато някой ти подскаже идеята!Стиха на Кети е много хубав и той има своята си стойност,твоя разказ има други качества и също своя стойност....А темата е много благодатна и може много да се пише по нея!
LiaNik (И.К.) 2018-11-17T18:13:22+0200 Благодаря Ви, Нели! И на мен понякога ми е трудно да пиша на такива теми и умишлено ги избягвам или когато пиша се старая да намеря най-човешкото проявление на думите си и да ги украся с малко хумор. Хубава вечер!
NeliKaneva (Neli Kaneva) 2018-11-17T13:45:01+0200 Когато чета разкази за такова насилие, ми става много тежко. Не бих могла аз да напиша такъв, просто не мога. Всяка четвърта жена...Благодаря за щастливия край, колкото и рядък да е той. Тежко е, жесток свят...
LiaNik (И.К.) 2018-11-17T13:23:31+0200 Васе, Светличка, благодаря ви момичета! Хубави моменти ви желая през съботният ден!
svetlitschka (Светулка) 2018-11-17T11:28:14+0200 Този тандем много въздейства, много ме натъжихте ,но сте прави , темата трябва да се държи винаги на дневен ред и да се разнищва в дълбочина, за да се помага на жените да не мълчат поради чувството за вина,което им се вменява. Аплодирам ви!
Ve2666 (Василка Ябанджиева) 2018-11-17T07:34:00+0200 Браво, Лиа! Чудесно разказана история, с хубав край!
LiaNik (И.К.) 2018-11-17T06:58:24+0200 Гавраил, много благодаря! Грешките или греховете са присъщи на хората, но човек непрестанно и ежедневно трябва да се учи още с отварянето на очите си за света.
Ranrozar (Стойчо Станев) 2018-11-17T06:50:15+0200 Свят като цвят! Дори когато съдбата ощетява някого, идва момент и го обдарява с жадувани желания.
LiaNik (И.К.) 2018-11-17T06:39:39+0200 Благодаря ти, Младен! Лирическата е едно влюбено и неопитно момиче , което няма подкрепа от семейството си. Това , обаче не дава правото на никого да я малтретира и тормози. Винаги съм се чудела на хора, които търсят чистота и истинска любов, а накрая са неспособни да оценят и запазят даденото им.Преди години прочетох книга, в която едната героиня изпитваше удоволствие само чрез насилие. Тя обичаше главния герой, но го и обвиняваше,че е такава. Той в случая нямаше вина за това нейно състояние и обичаше друга, а нея се опитваше да предпази и защитава. Накрая тя се опита да го отрови, защото като мъж не се е справил да я излекува от състоянието и. Такива герои са за съжаление, защото това си е личностен избор.Не мисля,че е само грозно да се бият жени, мисля,че е и скотско и това го правят само онези, които осъзнават колко всъщност са жалки и слаби човешки същества. С лъжовното си надмощие над някого те си мислят, че стават велики, дори и замалко.
Gavrail45 (Гавраил Йосифов) 2018-11-17T06:34:31+0200 Прочетеното,което направих с удоволствие,ме накара да се замисля дали греховете които правим по късно не ни карат да станем по-добри.
vega666 (Младен Мисана) 2018-11-16T23:26:59+0200 Як разказ си написала, Лиа. Тези Лирически - твоята и на Кети, са като магнити за побоя. Добре е, че всичко свършва с хепиенд. Грозно е да се бият жени, дори понякога и да е заслужено. При героите на Джек Лондон това често се случва, както и при Майора от моя разказ. Но това е само за по-голямо сексуално удоволствие на жената-самка. Поздравление, Лиа! Поддържаш напрежение до края с майсторското си повествование.
LiaNik (И.К.) 2018-11-16T21:40:06+0200 Блгодаря ти ,Мариела! За любими - също!
Maryroj (Мариела Ройлева) 2018-11-16T21:33:59+0200 Много благодаря! Изключително много ми хареса.
LiaNik (И.К.) 2018-11-16T21:29:23+0200 Благодаря ти, Доче и за похвалата и за любими!
Bezzhichen (Безжичен) 2018-11-16T21:00:13+0200 Много хубаво написано, много човешко. Разбира се, ние хората, особено по-опитните (т.е. по-големите, да не казвам другата дума), малко сме скептици за подобни щастливи развръзки, знаейки, че човешката природа в много случаи е по-скоро насочена към злото, отколкото към доброто, но и такива хубави неща са нужни. За да има оптимизъм... Поздравления. Най-важното - разказът се чете с увлечение, интересен е.
DochkaGeorgieva (Дочка Г) 2018-11-16T20:59:10+0200 Моето уважение, Лия! Силно перо имаш!
LiaNik (И.К.) 2018-11-16T20:23:28+0200 Силве, Кети, Наде! Как да отговора на думите ви, момичета?
Patrizzia (Надежда Ангелова) 2018-11-16T20:08:32+0200 Благодаря ти, Лия! За вярата!
Katriona (Кети Рашева) 2018-11-16T20:06:47+0200 Цяла сага си сътворила, Лия, получило се е много увлекателно. Благодаря ти, че си съпричастна към моята кауза - борбата с насилието над жени!
Plevel (Силвия Илиева) 2018-11-16T20:05:34+0200 Браво! Невероятно даровита си, Лия, тежко е да се пише по темата, искат се много качества, за този разказ, но най-вече сила, много сила и сърце. Поздравявам те и за умението да вплетеш три разказа в един. Страхотна си!
LiaNik (И.К.) 2018-11-16T19:58:24+0200 Благодаря ти, Марианка! Похвалата ти е висока оценка за разказа и героите му.
brinne (Мариана Бусарова) 2018-11-16T18:53:21+0200 Страхотна, прекрасна история, Лиа! Очи не можах да откъсна. Браво!