Белият терор в Русия | Светът днес
02.01.2014 · by Светът днес	· в История.	·
Идвайки на власт, болшевиките не веднага забранили дейността на политическите си противници. Те не ги арестували, позволили да се издават техните вестници и списания, разрешили им да правят митинги и шествия и пр. Народните социалисти, есерите и меншевиките продължавали своята легална дейност в органите на новата власт, започвайки от местните Съвети и завършвайки до ЦИК. И пак, когато всички тези партии преминали към открита въоръжена борба против новия строй, техните фракции с декрет на ЦИК от 14 юни 1918 г. били изключени от Съветите. Но дори след това опозиционните партии продължили легално да действат. Наказани били само тези организации и лица, които били уличени в конкретни подривни действия.
Както е показано в книгата, инициатори на гражданската война станали именно белогвардейците, които представлявали интересите на свалените експлоататорски класи. Част от гражданската война, както признава един от лидерите на бялото движение Деникин, бил метежът на чехословашкия корпус, който бил призван да подкрепя западните „приятели“ на Русия. Без помощта на тези приятели белочехите, а после белогвардейските генерали никога не биха постигнали сериозни успехи.
Между другото, чуждестранните агресори активно способствали и за създаване на руска територия на нови концлагери за тези, които се обявявали против окупацията или съчувствали на болшевиките. Концлагерите започнали да се създават още по времето на Временното правителство. И това е безспорен факт, за който мълчат разобличителите на „кървавите злодеяния на комунистите“. Когато в Архангелск и Мурманск стъпили френските и английски войски, един от техните ръководители – генерал Пул от името на съюзниците тържествено обещал на северняците да гарантира върху заграбената територия „тържеството на правдата и справедливостта“. Но почти веднага след думите му на територията на завзетия остров Мудюг бил създаден концлагер. Ето свидетелства от хора, които имали „шанса“ да попаднат там: „Всяка нощ умираха по няколко човека, труповете им бяха оставяни в бараката до сутринта. Сутринта се появяваше френски сержант и злорадо питаше: „Колко болшевики днес са капут?. От заточените в Мудюг повече от 50 % се разделиха с живота си, много полудяха…“
След заминаването на англо-френските агресори властта в Северна Русия преминава в ръцете на белогвардейския генерал Евгений Милер. Той не само продължил, но и засилил репресиите и терора, опитвайки се да спре бързо разрастващия се процес на“болшевизация на масите“. Най-нечовешка проява на духа на белите бил концлагерът в Йоканг, който един от затворниците там характеризира като „най-зверския, най-изродския начин да се изтребват хора чрез бавна и мъчителна смърт“. Ето спомени на човек, който не успял да умре в този ад: „Умрелите лежаха на наровете заедно с живите, при това живите се чувстваха не по-добре от умрелите – мръсни, покрити със струпеи, в разкъсани дрипи, разлагащи се живи трупове, това беше истински кошмар…“.
Системата от подобни концлагери, както е показано в книгата, била разгърната в Сибир и в Далечния Изток от адмирал Колчак – най-жестокият от белогвардейските водачи. Те били създадени както на базата на затворите, така и на базата на лагерите за военнопленници, които били построени още от Временното правителство. В над 40 канцлагери режимът затворил почти милион (91 4178) човека, отхвърлящи реставрацията на дореволюционните порядки. Към тях трябва да добавим още около 75 хиляди човека, които били въдворени в Сибир. Повече от 520 хиляди човека изпълнявали почти робски, абсолютно неплатен тред в предприятията и в селското стопанство.
Когато „влаковете на смъртта“ били в Приморието, те били посетени от сътрудници на американския Червен кръст. Един от тях – Бюкели – написал в дневника си тогава следното: „До момента, в който открихме тази ужасна каравана в Николск, 800 пътника умряха от глад, мръсотия и болести…Видях трупове на хора, чийто тела още приживе бяха разядени от паразити. Те умираха след няколкомесечни мъчителни изтезания от глад, мръсотия и студ. Кълна се в Бога, не преувеличавам!…В Сибир има ужас и смърт на всяка крачка в такъв мащаб, че биха потресли всяко човешко сърце…“.
Етикети: антанта, белогвардейци, болшевики, бял терор, владимир илич ленин, гулаг, канцлагери, колчак, ленин, нашествие, николай II, русия, светът днес, сибир, солженицин, съветска власт
← САЩ спасяват света с „програма“ за международни безредици / The Wall Street Journal
Договор с Господ, документален филм (видео) →
6 отговора на “Белият терор в Русия”
Методиев 03.08.2016 в 1:37 · · Отговор →
Авторът на този пасквил дори не е имал доблестта да се подпише.
В.Митев 02.01.2014 в 16:46 · · Отговор →
rusk.ru/st.php?idar=63371
russkiymir.ru/russkiymir/ru/publications/author/article0264.html
windowrussia.ruvr.ru/2012_06_14/78078551/
В.Митев 02.01.2014 в 16:43 · · Отговор →
Статията е от типа „ние не отричаме, че нашите са били терористи и масови убийци, просто искаме да ви убедим, че и на другата страна са били същите маскари като нас“.
1. Чуждите престъпления не оправдават собствените. Няма как да си измиеш кървавите ръце, като посочиш, че на някой друг му били също кървави.
2. Неумолимата статистика доказва, че по своята кръвожадност червените не могат изобщо да се сравняват – не само с белите, но и със зелените, махновците, петлюровците и просто със всякакви разни други бандити. По отношение разстрелите на деца, които не могат да бъдат наречени иначе, освен геноцид, „диктатурата на пролетариата“, изразяваща се на практика в откровен зверски терор, е просто ненадмината. Никъде в света няма аналог на извършеното от червените комисари. Системните и масови разстрели на невръстни деца – просто поради това, че са родени от „класовия враг“, е дело, по-отвратително вероятно и от делата на Пол Пот и Хитлер. А именно това е вършил червеният комисар М.С.Кедров, както впрочем, и неговата бясна жена. Техните чудовищни престъпления и до днес се замитат под килима и се прикриват от комунистите. За тях например, няма да прочетете нищо в Уикипедия – въпреки, че всичко е документирано и потвърдено от безброй свидетелства.
3. Червеният терор е бил СИСТЕМЕН – той е един от системните елементи на организираната от болшевиките структура на властта. За разлика от тях, така нареченият бял терор никогда не е бил документално фиксиран по никакъв начин – като част от някаква политика, идеология, препоръка, като план или програма. Всички ексцесии са били несистемни и неорганизирани, изцяло осъдителни от гледна точка на идеологията на самото бяло офицерство като цяло.
Жалко е, че и днес едни комунисти се опитват да омият лицата на предшествениците си по такъв нескопосан начин. По-добре би било за тях, просто да се разграничат от престъпленията на собствените си „авторитети“ – веднъж завинаги, с което въпросът за тях да приключи.
Димитър 02.01.2014 в 14:40 · · Отговор →
Болшевиките идват на власт чрез преврат, обещавайки да проведат избори и да свикат Учредително събрание. После губят изборите и разгонват Учредителното събрание с оръжие. Започва червеният терор. Така че по същността си болшевишката власт е незаконна.
Бандитко 02.01.2014 в 21:14 · · Отговор →
Що е Митко, все е лайно! Аман от тъпаци с „меродавно“ мнение в тази държава!
Димитър 02.01.2014 в 21:40 · ·
Много „аргументирано“ изказване!