0| 4958 |25.03.2007
Денят на Тракия се чества именно на тази дата, защото на 26 март (13 март стар стил) 1913 г. е превзета Одринската крепост и така завършва една от блестящите операции на Българската армия през Балканската война (1912-1913), донесла свободата на тракийските българи.
Съюзът на тракийските дружества в България организира тържественото отбелязване на Деня на Тракия 26 март като “общобългарски ден”. Организатори на проявите, наред с тракийските дружества, са още и Съюзът на офицерите от запаса и Българската православна църква. Честванията за 26 март тази година ще бъдат посветени и на 110-годишнината на тракийската организация в България, основана от Капитан Петко Войвода (3 март 1897 година). На 26 март от 16 часа в музикалната зала на Централния военен клуб ще се състои юбилейното честване с участието на президента Георги Първанов.
В България често под Тракия се разбира единствено Горнотракийската низина и така планините Родопи, Средна гора и Странджа се изключват от дефиницията на Тракия. В Античността географското понятие Тракия обхваща и днешна Северна България, Северна Добруджа, както и някои части на Източна Македония и днешна Източна Сърбия или всички земи, в които живеят траки. По силата на Берлинския договор територията на Северна Тракия е превърната в автономна провинция на Османската империя, наречена Източна Румелия. Изкуственото име цели да се избяга от термините България и Тракия и да се свърже областта с гръцкото културно наследство. В 1885 г. Източна Румелия е анексирана от Княжество България и на следващата година Съединението е официално признато, като князът на България е назначен за главен управител на Източна Румелия. По Лондонския мирен договор от 17 май 1913 г., сложил край на Балканската война, цяла Тракия източно от линията Мидия - Енос се придава на съюзниците България, Сърбия, Гърция и Черна Гора. Но след Междусъюзническата война по Цариградския мирен договор от 16 септември 1913 г. Османската империя си възвръща цяла Източна Тракия с Одрин, а България запазва Западна Тракия между реките Марица и Места с градовете Дедеагач, Гюмюрджина и Ксанти. След края на Първата световна война Ньойският договор от 1919 обявява Западна Тракия за мандатна територия на Антантата и е окупирана от френски войски, а през април 1920 г. Конференцията в Сан Ремо дава областта на Гърция. По Севърския договор Гърция получава по-голямата част от Източна Тракия, която обаче губи след катастрофата и? в Гръцко-Турската война по Лозанския мирен договор от 24 юли 1923 г. След разгрома на Югославия и Гърция от хитлеристка Германия от април 1941 г. Западна Тракия без областта по течението на Марица до октомври 1944 г. е под българско административно и военно управление. След края на Втората световна война, лозанските граници са потвърдени.
Денят на Тракия се чества именно на тази дата, защото на 26 март (13 март стар стил) 1913 г. е превзета Одринската крепост и така завършва една от блестящите операции на Българската армия през Балканската война (1912-1913), донесла свободата на тракийските българи. Втора Българска армия, подпомагана от две сръбски дивизии на 11 март 1913 г. започва щурм за овладяване на "непревземаемата" Одринска крепост. Одрин е укрепен от Османската империя под ръководството на германски инженери в навечерието на Балканката война (1912-1013 г.). Отбранителната линия включва три укрепени позиции. Първата е на 9-11 км. от града, а втората и третата са на 1-3 км от града. Позициите имат 24 каменни форта, стационирани голямокалибрени батареи, окопи, ходове за съобщения, телени мрежи, вълчи ями и фугаси. Гарнизонът й е в състав от 65 000 турски бойци и офицери, 524 оръдия и 20 тежки картечници. Срещу тях българското командване противопоставя 120 000 български и 40 000 сръбски войници и офицери. Българите имат 1300 оръдия.