Равнис! Мирно! Свободно!
Такова е настроението в къщата на БНР.
Равняване по средата заради политици, реформатори и интелектуалци. В поза мирно пред държавния бюджет. И свобода в правото на журналистите да мислят държавното си радио като обществено.
Хубаво нещо са електронните медии. Само в едно радио можеш да си позволиш да величаеш управляващите и после да пуснеш песента "Играта свърши". Така ставаш невидим за цензурата.(Цензура не че няма, тя просто също е невидима). Изпълнил си командите, а възможните внушения на музиката са спорен въпрос и едва ли някой ще се занимава с тях. Но за всеки случай публицистичните предавания на Националното радио е добре да бъдат следени под лупа.
И ако приемем, че в "Хоризонт" всичко е ясно, то "Христо Ботев" е проблем. С неоправданата (за някои) амбиция да бъде по-скоро културна програма, отколкото актуално-информационна. А такъв тип програма не предполага кой знае какво присъствие на политически предавания. Под думата политически нека разбираме и социалната, икономическата и здравната тематика. В настоящата схема на "Христо Ботев" този тип предавания не се много.
Беше време, когато предаването "Добър ден" продължаваше два часа. Сега наблюдаваме доста голяма промяна. Разпростира се само в час и половина, а след него следва половинчасовият "Добър ден +". Това е друго предаване, с друга водеща (феминизацията е повсеместна), с друга, казват актуална, тема. Изобщо, едва ли не нямат нищо общо. Устата на критиците, които мърмореха срещу необосновано дългото предаване е затворена успешно. "Свещената крава" е защитена от хулите на неверниците. И все пак предаването-майка е "Добър ден". Ето защо неговата водеща закрива и предаването-отроче "Добър ден+". Това е вече утвърдена традиция. Тя трябва да бъде следвана. Нищо, че може би не е съвсем уютно, когато си направил предаване за наркоманията, да го закриваш два пъти. Веднъж като самостоятелна тема ("Добър ден") и втори път, половин час по-късно, обединявайки я с темата за повишаването на пенсиите ("Добър ден+"). Ако не ги обединиш, изпадаш в неловката ситуация да закриваш предаване, което не си водил. Но програмната линия си е програмна линия. Трябва да се спазва, а не да й се предлагат подобни казуси.
В Германия всички регионални обществени радиостанции имат по една културна програма. В тях политическите предавания също присъстват. Има такива от 26 или 34 минути. Най-дългото от тях е 50 минути. С това не искам да кажа, че "Добър ден" е дълго. Българите, макар в челните места по интелигентност, сигурно се нуждаят от повече време, за да вникнат в дадена тема. От друга страна, националните ни медии винаги са "притиснати от времето" и все не успяват да обсъдят докрай проблема. Така че определението "дълго" става доста разтегливо понятие. А сравнението с Германия е за любителите на равнението с чужденците.
"Христо Ботев" се опитва да въведе това малко необичайно за България програмно решение за предавания с различно времетраене. Слушателите ще трябва да свикнат, че не всичко започва и свършва на кръгъл или на половин час. Когато обаче предаване от 30 минути отделя 5 от тях за представяне на по-сетнешната програма на "Христо Ботев", смисълът на алтернативната краткост се изгубва. Тази залюбена авторекламност се превръща в отделна тема, а журналистът става говорител. За какво им трябваше тогава на някои говорители да стават журналисти?