Тълкувателно постановление № 2/2019 от 18.03.2019 г. по тълк. д. № 1/2017 г. | Българското прецедентно право
Поставения за тълкуване въпрос е свързан с изясняване правната същност на нормативно уреденото в чл. 277 АПК, чл. 221, ал. 2 ДОПК и, чл. 428 ГПК задължение длъжника да бъде уведомен от органа по принудително изпълнение за започването на принудителното изпълнение, както и дали кодексите придават различно правно значение на поканата за доброволно изпълнение или независимо от вида на изпълняемото право и приложимия за него процесуален ред, поканата за доброволно изпълнение /съобщението според терминологията в ДОПК/ има еднакво правно действие от гледна точка на общия материалноправен институт на погасителната давност.
Тълкувателно решение № 2/2013 от 26.06.2015 г. по тълк. д. № 2/2013 г. Докладчик: съдия Борислав Белазелков 1. С кое действие принудителното изпълнение се насочва върху имущество на длъжника? Допустимо ли е налагането на запор или възбрана върху несеквестируема вещ? Кое изпълнително действие нарушава несеквестируемостта и трябва ли то да е предприето, за да упражни длъжникът правото си на жалба? До кой момент длъжникът може да упражни чрез жалба правото си на закрила поради несеквестируемост на вещта, върху която е насочено изпълнението?
чл. 282, ал. 1, т. 9 АПК
чл. 124, ал. 2 ЗСВ
чл. 285, ал. 1 АПК
чл. 288, ал. 1 АПК
чл. 277, ал. 1 АПК
чл. 428, ал. 1 ГПК
чл. 292 АПК
чл. 285 АПК
чл. 277 АПК