Уроците от КТБ
43 Нови 7 48 Капитал Facebook Twitter COVID-19
"Стабилността" е вътрешният "обществен" договор на политическата класа за това кой на колко "суджук" има право, а прокуратурата гарантира изпълнението на доставките".
Кухината зад бутафорната държавност, в която се вихрят Пеевски, Цацаров, Борисов, Доган, Нинова и пр., е осигурена от нашата пасивност
от	Христо Иванов
28 юли 2017 11:17 17112 прочитания
7 48 Капитал Facebook Twitter
Христо Иванов е лидер на "Да, България" и бивш министър на правосъдието.
На втората от политическите консултации за КТБ през 2014 г. при президента Росен Плевнелиев Михаил Миков, тогава лидер на управляващата партия, пита "какво значи дупка?", а Бойко Борисов, лидер на партията, която е на път да вземе властта, отговаря дълбокомъдрено "значи яма". Единият се крие зад ролята на адвокат от провинциално градче, който настоява за "дефиниции", другият се кодоши в стила на околософийския шоплук. И двамата прекрасно знаят отговора, от който бягат, защото лично са участвали в дълбаенето на въпросния изкоп. За нас обаче е важно да продължаваме с опитите да си отговорим на този въпрос. Наскоро прокуратурата даде своя принос по темата и това е добър повод да си припомним основните празнини, които оформят въпросната дупка.
Боза за милиарди
Базовата липса, разбира се, е загубата на обществото от фалита, но дори за нейните точни размери няма яснота. БНБ (като започнем с оценката на състоянието на КТБ с оглед разрешението за придобиване на банка "Виктория"), одиторите, квесторите, синдиците, фонда за гарантиране на влогове, Цветан Василев, дават разнопосочни оценки за това какво и към кой момент е имало и нямало "в банката". Колко ще бъде събрано, колко и от кого ще бъде платено в крайна сметка за покриване на сумата, налята през фонда, на колко можем да бъдем осъдени от акционерите и облигационерите, колко са щетите от наличието на големи активи, които се разграбват, претакват и избелват през националната икономическа и институционална система Все въпроси, чиито отговори едва ли ще получим някога с определеност.
Липсата на окончателни и неподлежащи на по-нататъшно оспорване и замазване данни, предоставени от компетентна държавна институция, всъщност е израз на базовия отказ да се носи каквато и да било ясно определена отговорност. Наскоро депутатът и дългогодишен парламентарен бюджетар Йордан Цонев доведе тази боза до логичния й абсурден завършек като обяви, че ние всъщност сме щели да бъдем на печалба от цялата афера (твърдение, което може да ни струва много не само защото взривява възможността за рационална публична среда, но би могло и да обслужи арбитражните искове срещу България).
Несъстоятелната несъстоятелност или КТБ след КТБ
Производството по несъстоятелност на КТБ вместо разчистване на бакии, се превърна в генератор на много тежки въпроси, чиято сума навежда на мисълта за повторно разграбване под знака КТБ. Колко всъщност е събрано? Колко преди и колко след началото на производството? Колко са разходите на администриращите несъстоятелността? Събрани ли са всички средства по сметки в чужбина? Колко точно адекватни усилия са положени за събиране на активите, придобити с финансиране от КТБ? Има ли избирателност при реализиране на отменителните искове и с каква реална цел са използвани те (събиране на вземания за несъстоятелността или оказване на натиск за сключване на други сделки)?
Скандалите около Владимира Янева се взривиха точно от разпределението на делото за несъстоятелност на КТБ в Софийски градски съд. Твърденията за корупционна схема около Янева не бяха разследвани от ВСС и прокуратурата. Как после се оказа, че хора от нейния екип в СГС и свързани с подозирания за неин основен партньор по схема адв. Мондешки са назначени да работят за синдика на КТБ? Колко по-очевиден може да е синхронът между покриването на действията на хората на Янева/ Мондешки в КТБ от страна на ФГВБ и МФ и завоалирането на целия Янева-гейт от страна на Цацаров и ВСС, включително ролята на Георги Колев, председател наВърховния административен съд, който пък със своерешение елиминира акционерите на банката?
Магьосниците от чужбина, наети за друго
След като БНБ и правителствата "Орешарски" и"Близнашки" отказваха да поемат отговорност за наемането на международна фирма за възстановяване на активи и бяха загубени ценни месеци, най-сетне такава фирма беше наета от ФГВБ. След още няколко безценни месеца обаче се оказа, че на фирмата всъщност не й е възложено това, което се обясняваше на обществото, а нещо друго. Проследяването на активите щяло да бъде предмет на втори контракт, но той така и не беше сключен без ясно обяснение
Прокуратура – реформа = суджук за премиера
Последното към момента действие от този позорен сериал е внесеното от прокуратурата обвинение. Разбира се, длъжни сме да кредитираме надежда, че от него ще излезе все нещо, което да наречем отговорност, ако не справедливост. Не може да не се забележи обаче, че водещ в поведението на прокуратурата е PR-ът. Самият прехвален обем на материалите по обвинение говори повече за желание всичко да бъде удавено в неизбродни количества хартия (любима тактика на корпорации, обект на проверка), отколкото за някаква процесуална ефективност. Бомбастичното словоблудство – отделно.
Все пак, прокуратурата ни е снабдила с един публицистичен текст, който да опише "модела КТБ", но не и да го инкриминира по някакъв цялостен начин. Ясно е, че докато Цацаров е главен прокурор и прокуратурата продължава да остава извън всякакъв ефективен механизъм за отчетност, ние няма да получим вменяем отговор на въпросите: защо прокуратурата не се сезира по-рано за КТБ, защо се задейства едва когато това стана угодно на Пеевски и кой ще носи отговорност за ролята на прокуратурата в събарянето на КТБ?
Отвъд PR логореята, ние няма да получим елементарно обяснение за логиката в процесуалните (без)действия на прокуратурата по делото КТБ. Вместо това, наред с тоновете хартия, ни беше подхвърлен казусът със суджука, който всъщност съдържа някои от най-важните отговори: проблемът на депутата е, че суджукът така и не е стигал до премиера. Ако си беше изпълнявал изправно заявките, сега нито щеше да бъде обект на обществен морален укор, нито щеше някога да бъде разследван.
Коментаторът от Белград
Престоят на Цветан Василев във Белград все повече изглежда като част от негласен консенсус за тихо приключване на казуса. Желанието на българските власти да го докарат в София не изглежда особено пламенно. Знаем от собствения си предприсъединителен период, че една страна-членка на ЕС разполага с възможности за стимулиране на доста по-енергично съдебно сътрудничество от страна на държава, която иска да влезе в ЕС. В онзиденшното посещение на вицепремиера по съдебната реформа в Белград имаме пресен пример за липсата на каквито и да било знаци в това отношение.
Решението на прокуратурата да смени квалификацията на обвинението по средата на екстрадиционното производство, също нямаше как да го ускори. Но докато всичко това е въпрос на тълкуване, отказът на обвинението да разпита Василев дистанционно, остава неоспорим факт. От своя страна Василев дава интервюта, в които прави всякакви твърдения, но някак си успява да не пресече линията, отвъд която те се превръщат в доказани факти и биха могли да преодолеят будната кома на институциите и медиите.
Скъпите клиенти от портиерския тефтер
Въпреки желанието на всички Цветан Василев да бъде представен като един самостоятелно действал "господин за един ден", все още се налага да се споменава наличието на други участници. Основният фокус пада върху дребна и средна ръка храненици на Василев, които са влизали през плебейския вход. Мъгляво зад тях остават историите за наличието на други входове и места за срещи.
Гранични случаи са Бареков и Искров, които са твърде едри хапки за държавното обвинение, но изиграха твърде видима роля и остава неясно как ще приключи сагата за тях. Съдейки по поведението на политическите сили, обаче, надежда да се отърват сухи остава. Г-жа Нинова пита Цацаров за имена, при положение, че имаше парламентарна комисия за КТБ, която трябваше да ги назове и в нея участваха такива остриета на БСП като Румен Гечев и Филип Попов. Г-н Борисов изобщо не коментира, зает с липсващия суджук.
Медийният отпечатък
КТБ не беше мръсна дума за обществото, защото си беше напазарувала медии. Не само тези на Пеевски, придобити, издържани, печатани и разпространявани от инфраструктура, създадена с пари от банката, но и две телевизии (в които потънаха 300 млн. лв.) и два всекидневника - "24 часа", "Труд". Докато търговията вървеше, България слизаше в класациите за свободата на медиите всяка година. Никой не иска да се занимава с тази неудобна истина, защото никой не иска да се изправи срещу тези медии, които между другото, сега са най-мошните рупори срещу "модела КТБ"
"Продължаващата недосегаемост на Пеевски е най-простият индикатор за липса на каквато и да било промяна в България".
Разбира се, от всички празнини най-крещящо е мълчанието по отношение на Пеевски – не го споменават нито прокурорите, нито управляващите, нито парламентарната опозиция. Дочуваме единствено за поредното прехвърляне на активи. Явно Цветан Василев далеч не е единственият, за когото Пеевски е като син. Всъщност, продължаващата недосегаемост на Пеевски е най-простият индикатор за липса на каквато и да било промяна в България.
Контролни органи във фалит
Най-страшното е, че когато се говори за "модела КТБ" не става дума само за вече инкасираните загуби. За да се случи КТБ, една широка периферия институции в течение на години е била приведена в състояние на будна кома. БНБ, КФН, ДАНС, Икономическата полиция, прокуратурата, Министерството на финансите, парламентът И това продължава да бъде така.
Когато в последния си доклад за макроикономическите дисбаланси ЕК дипломатично говори за проблеми с методологията на стрес-тестовете, съмнения в независимостта на проверките, споменава проблеми със свързани лица, констатира необходимостта от още промени в банков надзор, това означава, че БНБ просто не си е направила достатъчно сериозни изводи от аферата КТБ и че подобни казуси остават възможни.
Централната банка не направи никакво усилие да увери обществото, че са взети всички мерки подобни провали да станат невъзможни в бъдеще – от персонална отговорност до промени в нормативната база, приемане на етични правила и пр. И за съжаление проблемът с коматозните регулатори съвсем не се изчерпва само с банковия сектор. Докато не настъпят много сериозни промени, КТБ-та са възможни и в други сектори.
Всъщност, можем да бъдем сигурни, че на други места в икономиката и сигурността в момента под повърхността се образуват подобни "джобове", в които някой под вид на законово регламентирана дейност се занимава с изграждане на поредната "невидима" икономическа и властова империя.
Изброяването може да продължи, но дори този преглед на "празнините", от които се състои ямата КТБ, днес ни позволява да я характеризираме като кухината зад бутафорната държавност и правов ред, които наричаме "Република България". В тази кухина с все по-малка грижа за имитирането на някакво формално съответствие със закона се упражнява реалната власт страната. Правото, разделението на властите и другите конституционни принципи, демократичната отговорност – всичко това няма никаква стойност. Значение има единствено суджукът и това той да стига до когото трябва. "Стабилността" е вътрешният "обществен" договор в рамките на политическата ни класа за това кой на колко "суджук" има право, а прокуратурата гарантира изпълнението на доставките.
Премахването на това състояние не може да стане с еднократно действие, било и с характаера на катаклизъм. Трайното запълване на тази яма с живата тъкан на държавността – публичен правов и институционален ред по либерално-демократичен модел, изисква последователно политическо действие първо за реформа и смяна на политическата и административна генерация, а после за поддържане на така установената норма.
Това изисква политическа организация и постоянна гражданска активност. От тази гледна точка най-тъжната дефиниция за "ямата" е, че това е вакуумът, образуван от липсата на проактивно политическо действие от страна на гражданите. Нишата в която се вихрят Пеевски, Цацаров, Борисов, Доган, Нинова и пр. е осигурена от нашата пасивност.
отговорност обвинение несъстоятелност КТБ БНБ Цветан Василев
Готвят се законови промени заради искове за 2.6 млрд. лв. срещу администратори на КТБ
Физиката на изчезналото привличане на Пеевски - Василев
Цветан Василев търси закрила в САЩ по закона "Магнитски"
Без възмездие за КТБ
Докато давността ни раздели
Близо 30 млн. лв. от КТБ са отишли при Бареков и партията му
Прокуратурата внесе обвинения за "модела КТБ", без дума за Пеевски
Шансовете да разберем истината за КТБ не са нулеви, а отрицателни
reynickson 00:02, 29 юли 17, Неутрално
Sad but true. Няма протестиращи и 1 млн гласуваха за ГЕРБ, няма нужда от повече коментар...
serafin 16:39, 29 юли 17, Неутрално
Блато....
И тук там някой извиква, че царят е гол....
Стоян Трушков 16:52, 31 юли 17, Неутрално
Защо нашите "независими" експерти не коментират как се реализират отговорностите на контролно-регулационните органи у нас в сравнение с развитите западни демокрации?! Кои са причините за тези различия? Как може да се преодолеят тези различия?
schroeder 18:41, 31 юли 17, Неутрално
БНБ проспа яко цялата схема, която Василев грижливо бе подготвил. Интерсен въпрос е дали това бе поради некадърност или просто беше платено от един човек на едни хора...
Kamen Iliev 20:36, 31 юли 17, Неутрално
Урокът от КТБ е, че България е страната на неограничените възможности. Ето например Василев успя да спретне пирамида за милиарди.
Георги Георгиев 11:26, 01 авг 17, Неутрално
До коментар [#1] от "reynickson":
Въпросът е не защо 1 млн. гласува за ГЕРБ. Въпросът е защо 6 милиона седят и правят едно от следните неща: гледат си пъпа, гласуват за БСП, гласуват за произволни други партии с 2-та крака в статуквото.
Защо този интелигентен, прям и честен човек не е в парламента? Защо позволихме на социолозите да ни заблудят, че няма шанс? Защо никой не го слуша, докато той говори истини?! Не, не са ти 1 млн. българи проблема.
Георги Георгиев 11:28, 01 авг 17, Неутрално
До коментар [#4] от "schroeder":
Да "проспиш" нещо значи да го пропуснеш. БНБ не са пропуснали нищо. Всичко беше пределно ясно и на управляващите партии, и на Капитал, и на БНБ, и на върхушката от ДС зад кулисите.
Категорично доказателство за това е точния момент, в който успяха да побутнат банката в пропастта.