Средство против произвола
Всеки световен ред представлява система от признати от играчите институти – норми и организации. Промяната на световния ред е промяна на институтите. Като правило, устройството на света се е променяло в резултат от войни и катастрофи, така че институтите възниквали отново и отразявали новото разположение на силите.
Този път преходът от един световен ред към друг мина (засега) без световни битки или глобален социален катаклизъм, смяната на епохите беше възвестена след края на Студената война, в която ту имаше победители и победени, ту нямаше. Институтите от предишната епоха не бяха заменени, обратното – изведоха ги на по-високо ниво, направиха ги от западни универсални. Преходният период обаче се проточи, нещата тръгнаха не така, както ги бяха планирали и институтите все по-малко съответстваха на променените обстоятелства. Обаче не губеха силата си. И с това несъответствие ние се сблъскваме на всяка крачка. Русия все още не е формулирала как да се държи правилно – било в икономиката, било в политиката или в спорта.
В Съвета на федерацията нарекоха „произвол” обръщението на Европейския съюз към Световната търговска организация с иск Русия да бъде глобена с 1.39 млрд. евро годишно като компенсация за забраната за внос на свинско месо. В „свинската” история се преплетоха различни конфликти. И ограниченията, въведени през 2013 г. по фитосанитарни причини, и „санкционното” противопоставяне, провокирано от украинската криза. Чуха се гласове, че Русия трябва да излезе от Световната търговска организация, ако тя заеме страната на ЕС. „А къде беше СТО, когато въвеждаха санкциите против Русия?”, възмути се първият заместник-председател на комитета по външни работи на Съвета на федерацията Владимир Джабаров.
Когато се въвеждаха санкциите против Русия, Световната търговска организация си беше там, където е и сега. Седеше и чакаше обръщения, за да може да ги разгледа по установения ред. Световната търговска организация е механизъм за разрешаване на спорове по ред, съгласуван от участниците в организацията. Още през април 2014 г., след първите санкции на САЩ, тогавашният министър на икономическото развитие Алексей Улюкаев съобщи, че Москва може да използва инструментите на Световната търговска организация, за да оспори дискриминационните мерки (тогава ставаше дума за няколко руски банки). Оттогава бяха предприети много различни мерки срещу руски икономически субекти, но за използването на СТО така и не се чува.
В публичната сфера у нас често се позовават на това, че световните институти били контролирани от нашите политически съперници, така че дали се жалваш или не – резултатът е все един и същ. Като примери се посочват Световната антидопингова агенция, Международния олимпийски комитет и други спортни структури. Подобна логика няма да ни отведе никъде, защото тогава просто трябва да излезем от всички организации, освен от Организацията на обединените нации, където Русия има право на вето. И да създаваме собствени, за което, трябва да си кажем направо, сега на Русия не й стигат нито силите, нито тежестта. Това, че позицията на Русия в олимпийския конфликт не се поддържа не само от неприятелския Запад, но и от приятелския Изток, е показателно. Харесват ли ни или не институтите (а критиката към тя от всички страни често има много основания), други международни структури няма в наличност.
Например, това, което строи Китай, засега няма претенции за нормативна универсална среда. Пекин лавира, за да може по-ефективно да използва наличните механизми. Китайците са шампиони по пълзящо „овладяване” на средните нива на международните организации. Китайската народна република целенасочено увеличава представителството си в апаратите на транснационалните институти, защото разбира, че решенията се изготвят на бюрократично ниво. От подобна работа Русия винаги се е интересувала много по-малко.
Световният ред се променя по-бързо, отколкото обслужващите го организации. Обаче от ускоряването на събарянето им не са заинтересувани не само основните държави, получаващи изгоди от предишната система (Западът), но и „претендентите” (същият този Китай). Така че, дали на Русия не се пада да се стреми към възможно най-бърза замяна на институтите на предишния световен ред? Все пак, то израства от периода, когато СССР играеше водеща роля в света и имаше съществени привилегии. Обаче едва ли ще ни удовлетвори статусът на Москва в един световен ред, който би зафиксирал днешното положение на нещата: намаляващото, но все още голяма значение на Запада и бързият възход на Китай.
Москва влезе в Световната търговска организация през 2012 г. Скоро след това започна друга епоха, заговори се за криза в системата на свободната търговия, обаче заложените в тази организация механизми никой не е отменял. Загадъчно е защо, след като е пълноправен член, Русия не оспори въвежданите против нея санкции. Но ако Москва не го прави, защо да го направят другите, още повече че Европейският съюз действа в рамките на възможностите, които предоставя Световната търговска организация.
Впрочем, своенравната логика на преходния период доведе дотам, че Световната търговска организация и разни други универсални международни институти биват торпилирани тъкмо от онези, които бяха техните главни привърженици, преди всичко от Съединените американски щати. Лозунгът „Америка преди всичко” се съчетава зле с идеята за общи за всички правила – и това засяга на първо място търговията. Както правилно отбелязва Сергей Караганов, сега Русия може да се върне с печалба на предишната си позиция за спазване на международните правила (поразклатена от събитията през последните години) и последователно да действа от тази позиция. Възклицания като „произвол” могат да въздействат на вътрешната аудитория, но нямат никакъв външен ефект.
Российская газета, 9 януари 2018