Нахутът (Cicer arietinum), наричан често също леблебия или сланутък, е растение от семейство Бобови. Той е една от най-рано култивираните от човека култури. Понастоящем се отглежда на много места по света с достатъчно топъл климат. Отглежда се най-вече в Турция, северна Африка, Мексико,Афганистан, Индия, Пакистан и Испания.
За готвене се използват най-често два вида: зърната на отглеждания в Индия нахут са малки и набръчкани, а зърната на нахута отглеждан в Средиземноморието – който е по-познат и разпространен в Европа – са големи, кръгли и жълти. В Мексико и Индия нахутът е основна част от менюто на хората.
Нахутът е добър източник на протеини, необходими на организма за клетъчното възстановяване. Изобилието от витамин Е укрепва имунитета, предпазва сърцето и поддържа здрави кожата и косата. Той съдържа и цинк, който подобрява функциите на имунната система и тимуса. В допълнение нахутът е полезен източник на изофлавони, които имат естрогеноподобен ефект и потискат образуването на тумори.
Ядките на нахута, подобно на тези на повечето бобови растения, са богат източник на белтъчини (около 20% от сухото съдържание). Те са също така добър източник на лецитин и фолиева киселина. Съдържанието на мазнини е ниско в сравнение с други ядки (например орехи, фъстъци и др.)