Църквата Възнесение Господне, Курцишоара » Аудио Пътеводител
Църквата Възнесение Господне, КурцишоараCod 1615
Църквата със скромни размери, има формата на кръст с правоъгълен наос, отделени от наоса, който е разделен от стена с три равни отвора. Наосът, много високо, е покрит с купол върху четири арки, които поддържат основите на бившата осмоъгълна кула, рухнала на неизвестна дата. Като отделни елементи, прозорците, четири на брой, два в наоса и два в притвора, нямат рамкиране, а иконостасът е зидан. Външните стени представляват експресивни игрови редици от подчертани тухли и кутии от хоросан, с два реда ниши, разделени с един обикновен пояс от тухла. Вътрешното боядисване, на скорошна дата, не е запазила само оригиналния си дух. По този начин, на оброчната живопис и надписа представят предполагаемите основатели от връзките на тези, които са видели старата фреска.
В северната част на църквата, към пътя, през 1964 година, все още могат да се видят останки от сгради, принадлежащи към бившите килии.
Надписът, пренаписана преди 60 години, очевидно различен от оригиналния, гласи, че: Тази свята и божествена църква, която чества храма Възнесение Господне, основана от Костаке Гика, по времето на Матей Басараб, чиито илюстрации се представят в стаята на жените [.. .]. В подкрепа на това, историкът Йон Йонашку, който вижда старата оброчна фреска, потвърждава, че картината на основателите е (към онзи момент) […]все още добре запазената фигура на Матей Басараб […] по време на който се построява от някой си Константин Гика. Проблемът за името на основателя възниква се изостря, имайки предвид, че по време на царуването на Матей Басараб не е било въпрос на семейство Гика, още повече, никога това семейство не е имало във владение имота в Курцишоара.
В началото на седемнадесети век село Курцишоара преминава в голямото майсторство на губернатора Тудор Рудянул, който се самонарича в актове от Руда и Курцишоара. Същият прякор трябва да го носи и вторият син, управител на замък Кирка, наследник на имението Курцишоара. Възможно е името Гика да е с неправилно тълкуване на името Кирка поради повредата на древните надписи и последователни преписвания. Въпреки това, текстът на един надпис на една икона на Богородица от 1624-1625 година е бил принадлежност към църквата на село Рудени, родното имущество на болярите Рудяну, критика на изкуството Г. Теодореску дешифрира през 1929 година, в списъка от седем или осем имена и това на Гика до това на някой си Деспа, евентуално идентифициран с втората съпруга на Тудор Рудянул. Останалите имена преведени от Г. Теодореску, не са включени сред членовете на неговото семейство, удостоверени с документ по онова време.
Сигурно е обаче, че обителта се споменава в документите много по-късно, тъй като митрополит Метохия, в две действия от 1 март 1766 година и 19 юни 1777 година.
През 1899 година, Пулкерия Мунтеану, родена Хиоту, потомка на Рудените през седемнадесети век, започва, заедно с местните жители, редица ремонтни дейности, доста важни за църквата, а през 1916 година, Илиариан Мариан, тогавашният собственик на имота, прави също редица съществени подобрения на зидарията и живописта, по този повод променяйки се покровителта в тази, която е и днес. Последната основна реставрация е през 1955 година, направена за сметка на енориашите, когато ѝ се придава сегашния аспект.