Devil (2010) | Framespotting
+ & ревюта 21.Sep.2010
Преди няколко дни братовчедка ми, която живее в Щатите, ми разправяше как плашела богоязливите американци с твърдението, че е поклоник на Сатаната, а след като стигнеше до тяхната реакция аз не можах да устоя и се сгънах на „жм“ от смях. Подходът ми към „Дявол“ беше подобен – веселяшки, защото всичко друго би развалило евентуалното удоволствие от филма, а той предлага такова, макар че е скрито под твърде сериозната си обвивка.
В началото на филма гласът зад кадър ни обобщава различни легенди за Дявола и как той, когато му станело скучно, се качвал на земята, започвал да броди из простолюдието, дегизиран като един от нас. В даден момент си харесва група грешници и ги екзекутира както сметне за добре, но винаги настройвайки ги един срещу друг, след като се всели в един от тях. Въпросните грешници са петима люде хванати в челюстите на заседнал асансьор, за съжаление не на шестия етаж (чак съм малко разочарован, че заигравки с числото 666 липсват). Мексиканският пазач в сградата ни светва, че те всички ще умрат, защото един от тях е самият първи паднал ангел. На тяхна помощ пък се притичва детектив местен детектив с мрачно минало. Стига толкова. Да разказвам повече от сюжета ще е безсмислено, тъй като е пределно ясно накъде и как ще се развива лентата. Един вид предизвестена смърт/последен изход, но с тази разлика, че видео касетата е заменена в случая с асансьор, а героите не получават втори шанс след смъртта.
Ако пренебрегнем името на М. Найт Шаямалан, който този път се е намъдрил на продуцентското столче и се кани да ни поднесе още две истории пропити с паранормални мотиви, то „Devil“ ни дава две причини да го гледаме. Първата е лотарийната игра и задачата да познаем кой измежду петимата затворени в асансьорната кабина е Сатаната – сравнително лесна задача, в случай че си припомним едно определено хорър заглавие от 2009 и направим нужните аналогии.
Втората е да задоволим садистичното си желание да гледаме как хора гинат по особено брутален начин, защото нека си признаем – никой няма да гледа „Дявол“ с идеята да облагороди знанията си в областта на сатанизма. Евентуалният проблем в случая е, че насилието в „Дявол“ е пасивно (с малки изключения). Зрителят става свидетел само на резултата след убийствата, никога на самия акт, което не е задължително минус. Режисьорът Джон Доудъл се е съсредоточил по-малко върху насилието и повече върху взаимодействието между героите, но не се надявайте много. Самоиронията и хумористичните намигвания липсват, но въпреки това диалогът трудно би могъл да се вземе насериозно, който твърде често се ограничава до „Къде ти отиде клаустрофобията?“, „Стой далече от мен“, „Да ти виждам ръцете на стената“ и „Ама той ме хвана за задника“. Взаимоотношенията между героите граничат със смехотворното, а тяхното развитие (макар че се среща) е принесено в жертва на рогатия.
И след прилично количество празни приказки ще ви издам най-важното – как да се насладите на филма или защо там горе се мъдри (зелено) плюсче? Който очаква нещо сериозно е обърквал заглавието (че и сезона). Лентата е клиширана до втръсване и най-вероятно ще те накара да вдигнеш ръка към лицето не един път, вместо да те тласне към размисъл спрямо християнските цености, вина, прошка и изкупление, но лентата така или иначе ги разглежда 1-2 идеи по-сполучливо за разлика от „The Last Airbender“. Номерът е да прегърнете тези фейспалмове и филмът ще ви се стори доста по-забавен, отколкото сте очаквали (което си е ключа към всеки филм, но за съжаление не винаги работи). Като бонус може да подхвърлим и добрата работа на оператора Так Фуджимото, който явно има доживотен абонамент за филмите на Шаямалан – камерата му е всеобхватна, а в комбинация с осветлението създава прилична атмосфера в определени моменти. Доживотният абонамент на героите за филма пък се ограничава до повече от подходящите 80 минути, което печели поне моите адмирации. Една по-голяма продължителност щеше да свърши със завличането на зрителя в ада или поне извън залата.
Рейтинг 4.40/5 от 5 глас(а)
Етикети: 2010 • Chris Messina • Devil • John Erick Dowdle • Logan Marshall-Green • M. Night Shyamalan • мистерия • трилър • ужаси
22.Sep.2010, 16:04
Точно вчера си го свалих да го гледам, дано не ме разочарова. Обнадеждаваш ме с ревюто. всъщност довечера ще си кажа мнението (ако не се заплесна по някой мач)
22.Sep.2010, 16:44
lammoth, може да пропускам нещо, но засега не се сещам за твой коментар под филм, който вече да си гледал :D
22.Sep.2010, 17:38
Bad, bad Lammoth :D
22.Sep.2010, 17:44
хм, прав си, взимам си бележка :)
но сега се сещам, направих коментар за Splice, дори написах с големи жизнерадостни букви, че съм гледал филма!
22.Sep.2010, 21:46
Ей, от бая време му се точа на тоя филм.
22.Sep.2010, 23:10
еъ, преебах се, филма се оказа с CAM качество, почти не се гледа, не сваляйте версията от арената :( Са, кво ще гледам :(
Дайте идея за ужаси, трилъри. Колкото повече сок от череши има, толкоз по-добре. Някакви идеи?
ПС Ама гледайте да го има в арената или замундата.
Това брои ли се за спам? :)
22.Sep.2010, 23:15
Ще ме убиеш :D гледай Martyrs, Frontier(s), A l’interieur – сок от череши колкото щеш.
4.Oct.2010, 14:01
Средно тъп филм за асансьори и дяволи. Признавам, че можеше да е много по-зле, но това всъщност плюс ли е? 4/10
7.Oct.2010, 9:04
Мда, общо взето същото, което възнамерявам да напиша в блога си за „Гявол“. Дебилни диалози и доживотен абонамент :)