Без забранени теми- сборник | Baltadzhiev stories - Part 75
чердже, пуфкаше замислена с малка луличка…
Тая нощ Добрин остана в табора на циганите. С джедията. В шатрата на младоженците. Той направи нея жена, а тя него- мъж…
Добрин отвори очи. Видя, че е сам в шатрата. Протегна се. Чу Джедая да шета нещо отвън и да си напява: „От девет гори- горицвет. От девет момски градини- пелин и вратига… Комунига!…“
Още призори, двамата тръгнаха надолу към селото. Добрин се прибираше у дома с булка. От никъде, на пътеката ги пресрещна ледена вихрушка. Разсипа се на остри борови игли и клонки, падащи по земята. Дена се появи, изправена в цял ръст препречвайки пътя им. Джедая бързо излезе напред избутвайки Добрин зад гърба си. Двете се пронизваха с погледи. Изглеждаха едновременно прекрасни и опасни. Той за свой ужас се почувства вкаменен. Пръст не можеше да помръдне. Най-накрая Джедая проговори.
-Върви си самодивке. Не заставай на пътя ми!
-Циганска магия му направи ти! Затуй ме забрави!…
-И твоята не е по-добра… Върни се в Света на Духовете. Не става съпруга от теб! Де се е чуло и видяло- самодива къща да върти. Деца да гледа… Само за песни и танци мислите…
Самодивата гневно я стрелна с поглед.
-Кой го казва- скитница! За мен говориш, а себе си сочиш с пръст! Внимавай циганке! Един посочен, тройно се връща…
Джедая извади скритата в пазвата и китка билки. Посегна с нея към самодивата. Тя се отдръпна назад.
-Хайде, тръгвай си, че ще направя Прокуждане! Гората ще ви пламне! Ти имаше своя шанс и го пропусна…
Тръсна глава гневно. Дена понечи да каже още нещо, но после се запря. Слънцето изгряваше и тя се отдръпна назад, в сянката на гората.
-Тъй да бъде… Но знай вещице! Ако разбиеш сърцето му- и в Отвъдния Свят ще те намеря!… И тогава китката няма да те спаси. Аз винаги имам последната дума…
-Последна зер! Хайде, не ми губи повече времето. Не искаме слънцето да изгори това хубаво, бяло личице…
През останалата част от пътя Джедая беше изключително щастлива. Скачаше, пееше. Направи си венец. Хвърли се на гърба на Добрин да я поноси. Той плетеше крака, а страшно главоболие цепеше главата му. Опитваше се, но нищо не успяваше да си спомни от изминалия последен час…
По целия останал път до село, Гората ги съпровожда тайно. Ту катеричка пробягваща сред клоните, ту плъзнала се сянка на лисица. Белоглав орел реещ се на километър височина. Веднъж дори на Джедая и се стори, че зърва на хълма зад тях, силуета на вълк. Но тя бе извоювала победата си.
Достигнаха първите къщи на селото. Планината въздъхна и остави хората. В Природата всичко е кръговрат. Докато един ден всяко нещо се съедини със Създателя. Още не бе време, но Тя можеше да чака. Толкова, колкото е нужно…
Добрин посочи на Джедая малката, но спретната къщичка отпред. На плета ограждащ подредения двор имаше нахлупени няколко глинени съда. Голяма асма натежала от плод правеше сянка пред самата къща. Току до нея- кладенец. Една стара круша…
Петел изкукурига.
Държейки се за ръце двамата влязоха в двора. Добрин вдигна Джедая на ръце и прекрачи прага на дома.
Как се свърши клана на джедиите
Вече три години от както бяха заедно, Джедая не можеше да зачене. Тази сутрин каза хубавата новина на Добри. Отвътре душата му запя, но лицето дори не трепна. Страхуваше се да покаже радост, да не се окаже напразна. Само я целуна нежно по челото. После преметна торбичка през рамо и излезе. Обеща да и донесе мед от диви пчели. Най-силния. Събиран от планински билки.
-Умната!
Закани се шеговито след него джедията. Погледа и изпълнен с любов го изпрати. Добри уверено закрачи към гората.
Заслушан в звуците наоколо, наблюдаващ пикиращите пчелояди, Добри четеше знаци разбираеми само за този, който знае какво търси. Постепенно се бе приближил до водопада на планинския поток. Стана му трудно да отличава песента на пчелите. За сметка на това дочу друга. Примесена с неясна реч и момински смях.