От "Мъглявината Андромеда" до българския Стоунхендж - Big Fish - Дневник
От "Мъглявината Андромеда" до българския Стоунхендж
15:48, 22 юни 06 , 1630
Какво може да свързва директора на Бургаския регионален музей - археоложката Цоня Дражева, с фантастичната литература и едно от седемте чудеса на света? Това, че самата археология е и научна фантастика, и чудо...
Това, което искам да разкажа, започва с една книга. И с една наглед обикновена случка. А завършва с откритие, което ще има все по-голяма стойност в бъдещето.
Цоня прочела като ученичка "Мъглявината Андромеда" на Иван Ефремов. Била впечатлена от сюжета, както и от една от героините. На планетата Земя пристига археоложка заедно с обитатели от друга планета. Тук в огромна пещера те откриват съкровище, съхранило закодирани тайни.
Критиците определят тази книга като философско-утопичен роман за комунистическото бъдеще на земната цивилизация, но Цоня не знаела това. Те казват още, че мечтите на фантастите от бившите социалистически страни са били породени от липсите и загубите в реалния им живот на несвободни хора, но Цоня и това все още не е осъзнавала.
Този роман е оказал голямо влияние върху развитието на руската фантастика през 60-те години, но за Цоня и това нямало значение. Положителната героиня в него просто дала по-конкретен образ на мечтата й да стане астроном или археолог.
Като студентка в Историческия факултет на Софийския университет Цоня Дражева попаднала на лятна бригада за археологически разкопки в Пловдив точно когато там се откривал античният амфитеатър. Това събитие окончателно взривило фантазията й за нови открития и контакти с други светове.
По това време родителите й все още се надявали, че тя ще се прехвърли в Юридическия факултет на университета и ще завърши право. Амфитеатърът обаче изиграл решаваща роля за решението й да продължи да се занимава с история.
Баща й бил разочарован: "Твоят избор е за една голяма държава. За да работиш тази професия в България, или ти самата трябва да имаш някакво наследство, или да се омъжиш за много богат човек."
След години Цоня оценила колко прав е бил баща й, когато разбрала колко са ограничени наистина възможностите за финансиране на археологическите проучвания. Тя се надява по-скоро да бъде приет закон за меценатството, за да даде възможност на финансово обезпечени хора, които може би също имат своите мечти, да помогнат на историците и археолозите.
Стенните рисунки
За най-интересно, което Цоня е открила в самото начало на своята археологическа дейност, тя определя рисунки графити върху стените на църква от края на IX в., поставени като оброк. Става въпрос за крепостта Маркели край Карнобат - най-голямото укрепление в Южна България по време на Средновековието, което по мащаби може да бъде сравнено със старата българска столица Плиска.
Рисунките са били положени върху стените от прабългарите, които са пренесли по тези земи част от своя по-ранен култ. Те рисували коне и типични сцени, показващи приобщаването им към християнството.
Интересите на Цоня след това преминават през античното селище в Дебелт, а в по-близките години тя отчита забележителни резултати от археологическите разкопки в Созопол (древна Аполония). Става дума за антични надписи и за съвършено нови сензационни данни за най-ранна керамика от края на VII в. пр.Хр. "Толкова ранен материал не е откриван досега в нито една от гръцките колонии по нашето Черноморие", развълнувано разказва Цоня.
Преди три години в местността Беглик Таш, близо до резиденция "Перла" край Приморско, бургаските археолози откриха древно светилище, което бързо си спечели прозвището българският Стоунхендж - едно от седемте чудеса на света. С това археологическо откритие с изключителна стойност за науката ст.н.с. Цоня Дражева смята, че щастието й наистина се е усмихнало. Близо 20 години след реализирането й като научен работник.
Спрягат се различни версии - че светилището е на бог Дионисий, на Орфей... Предполага се, че е било обитавано от главния оракул или висшия жрец на Беглик Таш. Цоня Дражева, която е и ръководител на проучванията, е категорична - това е светилището на Богинята майка и Бога Слънце. Това е било също така мястото за посвещение на траките - почитатели на орфическото учение.
Историците й вярват, защото Цоня много упорито се занимава с древни науки, свързани с изучаването на магическите символи. Или по-скоро със символите, свързани с култовете от най-дълбока древност, в която главното божество е била Богинята майка.
Цоня продължава да чете книги за исторически събития, известни пълководци и други личности от миналото. Казва, че в повечето случаи за тях се знае малко и това, което се "дописва" като история, всъщност граничи сериозно с фантастиката.
Казва още, че ако има възможност да се върне назад във времето, със сигурност би предпочела да поживее някъде около V-IV в. преди Христа, в т.нар. антична епоха, или в елинизма. Тогава идеите, духовността, красотата, човешката естетика са били издигнати на невероятно високо ниво и са символизирали най-доброто. Е, имало е и войни, но те са били толкова малко унищожителни в сравнение с това, което става сега в чисто морален план...
Цоня е категорична, че познавайки историята и нейните примери, човек много по-добре може да усети перспективата и да моделира сегашния момент. С тези разбирания тя заразява и дъщеря си, която се е насочила към още по-непознати светове - индологията и източните науки.
Двете обичат да са сред природата и не пропускат нито един момент, когато могат да го направят. Според тях отношението към природата е мярка за отношението към хората и към вселената.
Цоня може с часове да стои захласната пред уникалните скални феномени в природния резерват "Ропотамо", които определя, че са от края на III хилядолетие пр.Хр.
Намираме една обща тема, към която и двете проявяваме нескрит интерес - нестинарството. Тя изследва и това човешко явление в неговите най-ранни корени. Науката от много години не е дала отговор на въпроса какво точно е то - религия, вяра, ерес или нещо друго. Каква мисия изпълняват нестинарите? Защо влизат в огъня и излизат оттам пречистени? Защо го правят само един път в годината и защо невинаги в този ден ги "прихваща" да се втурнат в пламъците?
Тезата на Цоня е, че тъй като нестинарските села в Странджа са разположени около мегалитните светилища, най-вероятно танцьорите върху огън са обслужвали именно тези светилища.
"Слънцето през деня е Слънце, а през нощта - огън. Нестинарите затварят този цикъл в природата", обяснява част от изследванията си Цоня.
Иначе ме изненадва това, че тя разсъждава много прагматично за реалния живот и че не вярва в прераждането. Всъщност вярва в това, че във всеки от нас има закодирани спомени или заложен стар опит - въобще някаква концентрирана информация, която човек с усъвършенстването си успява или не да използва рационално.
"Тази информация е закодирана и във Вселената и при нужда човек може да черпи оттам колкото му е необходимо и колкото всъщност позволяват възможностите му", обяснява още Цоня.
Тя смята, че във Вселената са закодирани също така търпението и интуицията, както и положителното мислене за хората. От това наследство иска да черпи за себе си.
Цоня се занимава и с нумерология, която е част от една много древна наука - кабалата ("дървото на света", "дървото на живота"), за която малко хора знаят, но която има отношение към постигането на познание за света.
Това занимание й харесва не защото комбинацията, която вижда за деня, й дава информация за поведение или за справяне с трудностите. Тя вярва в по-големите възможности на тази наука. Защото е свързана със символиката. А както вече е разбрала, символиката (заложена и във вярванията, и в традиционните култури) не е случайна. Тя е един голям натрупан опит.
Така Цоня се чувства ръководена от съдбата в положителен смисъл и наставлявана да се стреми към духовност и усъвършенстване.
19:59, 07 юли 20 / България 582
12:46, 08 юли 20 / Политика 0
12:30, 08 юли 20 / Скорост 18
12:22, 08 юли 20 / Анализи 13
12:09, 08 юли 20 / България 6
12:05, 08 юли 20 / Свят 10