Кризата в Съветско – Китайските отношения през 60-те и 70-те год
Каталог Политология, Политика Кризата в Съветско – Китайските отношения през 60-те и 70-те години
Малка дипломна работа, 22 страници малко по-големи от стандартните, има апарат
I. Въведение..................................................................................................3
II. Изложение.................................................................................................4
1. Съветско- китайските отношения............................................................4
Китайско- съветско сътрудничество.......................................4
Китайско- съветски разрив.......................................................4
1.2.1. Кризата на съветския модел и идеологическа Конфронтация........................................................................................ 5
1.2.2 Икономическо Развитие на Китай............................................6
1.2.3. Културна Ревоюция....................................................................7
1.2.4. Китайско- съветски спор за Границата...................................8
1.2.5. Атомна Бомба.............................................................................13
1.2.6. Китайско-индийски противоречия за Тибет (1962).............14
1.2.7. Китайско- индийски противоречия за Пакистан................15
1.2.8. Китайско- съветски противоречия за Виетнам..................16
2. Китайско- американските отношения...................................................17
2.1. Китайско- американско сближаване ......................................17
2.2. Тайвански въпрос........................................................................18
2.3. Влизането на Китай в международната система и ООН......19
III. Заключение……………………………………………….………..….21
IV. Използвана литература…………………………………....……..….22
V. Приложение……………………………………………………..…….23
Триъгълникът е затворена геометрична фигура с 3 ъгъла и 3 страни. Интерпретирайки тази фигура, с нейните определени зависимости на страни и ъгли в геополитиката можем да различим два вида триъгълници: равностранен триъгълник – съюз и разностранен триъгълник – инструмент. Първата, притежаваща ясни точно определени формулирани зависимости съществува обективно като резултат на взаимодействието между три тясно свързани една с друга държави. Втората, лишена от такива, представлява формула за целенасочена игра на двама участници в международната система против третия играч. Този триъгълник фиксира един вид стратегическо споразумение със сериозни последствия. Разглеждайки този вид триъгълник в контекста на Студената Война и отношенията между СССР, Китай и САЩ през 60-те и 70-те години на миналия век можем да формулураме проблем: може ли да съществува ненамеса от стана на САЩ при един евентуален китайско- съветски разрив в контекста на Студената Война.
Триъгълник в отношенията Вашингтон – Москва – Пекин се сформира на границата на 70 – те години. Инициатор за неговото появяване става китайското ръководство. Опасявайки от политическо и военно въздействие от страна на СССР се след разрива с Москва, китайските лидери се ориентират към сключване на съюзнически отношения със САЩ на антисъветска основа, на които естествено Вашингтон отвръща с добронамереност. Така можем да изразим промяната във външнополитическата стратегия на САЩ спрямо Китай, като обратнопропорционална линейна функция от съветско- китайските отношения през 60-те и 70-те години в контекста на Студената Война! Пишейки тази курсова работа се убеждавам, че е трябвало да се занимавам не с международни отношения, а с математика тъй като постоянно търся някаква алгебрична зависимост или строго определена логика в действията на Китай, САЩ и СССР в контекста на Студената Война и ще продължа защото смятам че дори и решенията които вземат китайските комунистически лидери не са ирационални, а се водят от интересна и особена геополитическа логика. Така оказвайки се между две съперничещи си свърхдържави те решават да се съюзят със задокеанския колос против този, с когото Китай има повече от 7000 км обща граница.
На китайските лидери им провървява: в лицето на Никсън и на неговия помощник, а после и държавен секретар Кисинджър те намират убедени последователи на геополитиката и практиката „Realpolitik”. Ръководителите на САЩ поставят за цел установяване на по-близки отношения между Вашингтон и Москва, Вашингтон и Пекин, от тези, които съществуват между Пекин и Москва. Тази цел е била достигната. САЩ получават свободата да маневрират. Китай достигайки до официалното признаване от страна на Америка, укрепва своите международни позиции. СССР се оказва на чиста загуба, което е съвършено естествено: триъгълникът е замислен и реализиран като инструмент, а острието му е насочено срещу Москва. Налице участие на Китай в антисъветската коалиция, като още в началото на 60-те години Китай води паралелна „хладна война” против СССР. В същото време формата на участие на Китай в глобалното противопоставяне е не военен съюз със САЩ с ясно записани взаимни задължения, а просто - геополитически триъгълник.
Китайско- съветско сътрудничество
Веднага след създаването на Китайската Народна Република (КНР) на 1 октомври 1949г., СССР започва да гледа на младата държава като на свой основен съюзник в Азия. Наред със това започва усилена политика на братски оношения и обвързване с младия си комунистически приятел. Така през 1950 година е подписан Китайско- съветски договор, който установява 30- годишен съюз между Китай и СССР. Този съюз регламентира тези отношения и установява процесите на сътрудничество и строителство на социализма в Китай. Реализа се с икономическа и научно техническа помощ, изграждане на петилетки като планиране на икономическия напредък, като акцентът пада върху тежката промишленост, изпратени са хиляди съветски специалисти, а китайски студенти се обучават в СССР. Благодарение на съветската помощ само през първата петилетка са построени около 100 промишлени предприятия
И така, точно когато всичко изглежда перфектно и тези слънчеви братски отношения вещаят светло бъдеще за двата комунистически братя се появява напрежение в отношенията между държавите, което довежда до сериозен Китайско- съветски разрив. Конфликтът е класически от типа конфликт на интереси за надмощие и територия в комбинация с криза на съветския модел в която става ясно че досегашните комунистически приятели, всъщност са непримирими идеологически врагове.
Влизането на Китай в международната система и ООН
Влизането на 26 октомври 1971 г. на Китай в ООН чрез простата замяна на националистически Китай с народен Китай, включително и на мястото на постоянен член с право на вето в Съвета за сигурност, е събитие със световно значение. Един от водачите на Третия свят излиза на първи план на международната сцена.
След двадесет години на изолация, дължаща се едновременно на остракизма на западните страни и на перманентната вътрешна революция, в края на 70-те години Китай влиза в международната общност. Културната революция и съветско-китайският разрив предизвикват затварянето на Китай в себе си, което води до намаляване на влиянието му в света, включително в Югоизточна Азия. Китай се ограничава със заклеймяването на двойната съветско-американска хегемония и се опитва да завърже връзки със страни, които отхвърлят равняването по една от двете свръхсили като Франция, която признава народен Китай на 27 януари 1964 г. Изолацията и неуспехите във външната политика карат Китай да се преориентира, да се сближи със Запада и да се отвори към чужбина. Неговият демографски и икономически потенциал, военната му мощ веднага го превръщат в един от важните играчи
Основа на новата китайска външна политика, подета през април 1971 г., е отхвърлянето на съветската хегемония и сближаването със Съединените американски щати.
Китай, който поддържа отношения както със страните близки до СССР, така и с умерени държави и дори диктаторски режими, поизмества Съветския съюз. В Африка неговата помощ за младите държави изглежда по-безкористна от съветската помощ и отговаряща в по-голяма степен на нуждите на изостаналите страни. Въпреки недостатъчните си средства той участва в стотици проекти за сътрудничество - например пътна и жп инфраструктура в Танзания и Сомалия. В Близкия изток Китай дава своята подкрепа на палестинските движения и се опитва да се издигне в очите на арабските страни, като разобличава по време па войната от 1973 г. (Йом Кипур) съветско-американското "съглашателство" и отказва да подкрепи резолюцията за прекратяване на огъня, представена от двете велики сили на 22 октомври 1973 г. В Азия Китай, според който съветско-индийският договор и планът на Брежнев за система за колективна сигурност са маневри, целящи да го изолират, саботира съветския план. В Латинска Америка Китай отпуска на Чили на Салвадор Алиенде по-голяма финансова помощ от дадената от Москва. Опитва се — но напразно — да се противопостави на преобладаващото съветско влияние на остров Куба. Подкрепя исканията на латиноамериканските държави и договора за превръщане на Латинска Америка в безядрена зона. През септември 1973 г. на срещата на върха на необвързаните страни в Алжир Съветският съюз е на подсъдимата скамейка. Китайските критики са пожънали плодове в Третия свят.
Китай установява отношения и с държавите от Западна Европа и Европейската общност, в които вижда "междинни зони", способни да провалят хегемонията на Големите. Думите, с които през септември 1973 г. Чжоу Енлай приветства с добре дошъл президента Помпиду, не оставят никакво съмнение за насоката и ориентацията на китайската външна политика по отношение на западноевропейските страни.
Изправен предл лицето на двойната хегемония на съперниците в Студената Война, Пекин продължава да отхвърля Съединените щати и Съветския съюз. Китай подкрепя всичко, което може да попречи на СССР в Азия и Африка и му противостои повсеместно, съюзявайки се с най-големия му съперник – САЩ.
На практика съперничеството на двете големи комунистически сили е глобално, но въпреки това Китай претендира за лидерство. Водейки политика, която възпрепятства политиката на Съветския съюз, Китай преди всичко възнамерява да бъде великата сила на Югоизточна Азия.
Ваис, Морис: „Международните отношения след 1945 г.” изд. Кама, София, 2004 г.
Таунсън, Дънкан: „Речник на съвременната история от 1945г. до наши дни”
Хартмут О. Ротермунд: “История на Южна и Източна Азия през 19 и 20 век”, София, Изд. Кама, 2003 г.
Капица М.С. Советско-китайские отношения, Госполитиздат, М., 1958.
http://bg.chineseembassy.org – официален сайт на Посолство на Китайска народна република в Република България
www.gov.cn – официален сайт на правителството на Китайска народна република
www.hronos.km.ru/sobyt/1900sob/1969damanski.html - Конфликт на острове Даманский
http://countrystudies.us/china/128.htm - The Sino- Soviet Relations
http://www.werple.net.au/~andy/bs/bs3-1.htm - The Sino- Soviet Split
В момента има 340 посетителя и 12 потребителя в сайта