fairy tale – полетът на костенурката
ноември 9, 2006 by lyd
дали мога да открия феи в гората?!?
Отдавна искам да изследвам задълбочено феите, да ги разбера и да напиша поне мъдра статия за тях. Тъй като съм и мързелива и заета, може да не успея скоро, но ако напиша нещичко, може някой да се заинтересува и да започне изследването, а друг вече да е открил нещо и да сподели.
Имам куп въпроси – от елементарните класификационни като “колко вида феи има?”, през по-ерудиращите като “къде живеят феите Y и какви са хранителните им навици?”, до тези, които наистина ме интересуват, като например “защо пък точно феи?”
Ще се опитам да отговоря на два насъщни въпроса – що са феите и имат ли почва у нас, пардон, и има ли полза от тях (отново the usefulness of uselessness).
Феите са противоречиви същества. Те те карат да се чувсвташ така сякаш си с най-добрия си приятел, на когото можеш да кажеш всичко, включително и това, че ти се пърди. В същото време, докато си с феите, те обзема необяснима суетност и ти се иска да те видят в най-добрата ти светлина, а и започваш да се съмняващ дали струваш достатъчно, докато кой знае защо се чувстваш велик.
Има ли полза от феите? Когато феята те поръси със звезден прах, преживяваш нещо като сатори. После ти се приискава да спреш мига и да запазиш целия звезден прах за себе си – точно като стопанина на кокошката, която снасяла златни яйца в басните на Лафонтен – заколил кокошката за да вземе всички златни яйца наведнъж само за себе си.
Пробвал ли си да вземеш всичкия звезден прах на феята? И какво после? За известно време не може да лети (също като пеперудите когато отпечатат красивите си шарки по потните ти пръсти) и стои при теб и бърбори и вече не е толкова красива, а после започва да става и видимо кисела и по някое време виждаш блясъка в очите й и си спомняш, че всъщност е фея, и докато осъзнаеш смътната си тревога, феята отново има звезден прах по клрилцата си, трепва с тях и без много приказки (е, малко ли е изприказвала досега?) отлита, а по миглите ти полепва мъничко прашец.
Тая порция прашец е новото ти сатори – че в сърцето ти (също като в рекламата на нескафе) ще остане специално място, запазено за феята, в случай че реши да кацне там. Ама кога ще кацне? Може би ако няма звезден прах? Хм. Това ли е ползата от феите? Да направят дупка в сърцето ти и никога да не се върнат да я запълнят?
Знам, че феите са капризни и суетни същества, но винаги са ме привличали. Затова се опитвам да намеря оправдание за съществуването им. Ето една работна хипотезa: феите ни поръсват със звезден прах, който може да послужи за мая и да започнем сами да си генерираме прашец, вместо да се опитваме да вземем целия прашец на феята.
Може би трябва да сме състрадателни към феите. В крайна сметка те са просто мънички крехки същества, с много мъничко прашец, който непрекъснато ръсят и понякога лесно губят, а с него и способността да летят. Хм, хм, дали? Струва ми се,че ако проверя статистиките, ще се окаже, че доста голям процент феи успяват да се възстановят удивително бързо. Така че не се притеснявай чак толкова за тях, ама не се надявай много да хванеш една и съща фея за втори път. Макар и някои от тях да с били добри момичета някога евентуално, феите по принцип са лигли и няма да ти се дадат отново. По-вероятно е дълго време да не прелитат край теб.
И все пак някой ден може отново да усетиш звезден прашец по миглите си. Знаеш ли какво да правиш този път?
Публикувано на art of living, Наука, празни мисли, myth, science. Запазване в отметки на връзката.
← опитът на един глупак
класик? някой ден ще разбера →
15 thoughts on “fairy tale”
inat | ноември 9, 2006 в 12:52 pm
🙂 За феите не мога да съм ти много от помощ, но виж, за българските митологични същества мога да поразкажа:) Все пак имаме си странни екземпляри и на родна почва.
lydblog | ноември 9, 2006 в 6:15 pm
чудесно! те са роднини, така или иначе 😉
ddodo | ноември 9, 2006 в 8:44 pm
аз не зная нищо за феите..затова и ми е трудно да намеря the usefulness:(
lydblog | ноември 9, 2006 в 11:39 pm
надявам се моят постинг да е бил малко useful 🙂 доколкото а fairy tale could be 🙂
dart lydius
Marfa | ноември 10, 2006 в 8:56 pm
Като бях малка си измислях страхотни приказки с участието на различни самодиви:) Да намеря времеце да запиша поне една от тях би било чудесно! 🙄
ddodo | ноември 11, 2006 в 12:23 am
Marfa | ноември 11, 2006 в 11:35 am
Мани, мани 🙂
one green fairy | юли 23, 2007 в 12:37 am
v momenta ne mi se 4ete kakvo to4no si pisala no samo pro4etox vuprosa ti i moga da ti kaja 4e EVERY WHERE ima fei no trqbva istinski da vqrva6 v nas za da ni vidi6 .ne e kazano 4e moje da ni vidi6 samo v gorata.nie sme navsqkude prosto gorata e na6tiqt dom,na6ata krepost .nie se preobrazixme kato xora za da vi pomagame.pove4e nemoga da ti kaja za6toto 6te razbere6 tainata ni i 6te me nakajat .no za nas samo moga da ti kaja 4e su6testvuvame prosto trqbva istinski da vqrva6 v nas (rain) svoboda ……
lyd | юли 23, 2007 в 4:00 pm
вярвам аз 🙂 сега ако ти остане време, можеш и да прочетеш моите предположения за феите и да се съгласиш или не с тях 🙂 ще се радвам много 🙂
Pingback: самодивска премяна « полетът на костенурката
haz | януари 17, 2008 в 10:59 pm
Прочети „Джонатан Стрейндж и мистър Норел“. Освен че е страхотно добра и много ще ти хареса, ще научиш интересни неща за феите.
lyd | януари 18, 2008 в 9:38 am
записвам в тефтера!
люба | септември 12, 2008 в 9:49 pm
kude moga da namerq fei???? mnogo bih iskala da vidq i da se spriqtelq s tqh imali v rodopite krai smolqn tam imam selo i ako mi kazes 4e ima moze i da namerq
Стефи | декември 7, 2008 в 8:33 pm
И ти си Фея, затова знаеш истината….има ни!:))))
Beloslava | януари 24, 2009 в 8:05 pm
За феите и хората…
Лоръл Хамилтън (без каквото и да е присъствие на фабула и с прекалено много секс) има цяла поредица за феите. Главната героиня се казва Meredith Gentry или нещо подобно. В третата книга от поредицата (Seduced by moonlight) е посочила кногите, от които може да се черпи информация по въпроса. За пълния списък можете да ме намерите на slava14@abv.bg