Перална машина – Уикипедия
(пренасочване от Пералня)
Стара германска пералня с дървен корпус, днес музеен експонат
Пералната машина (наричана често кратко „пералня“) е електродомакински уред за пране. Тя е от вида едра бяла техника. Помещение в обществено заведение (в болници, училища, хотели, срещу заплащане и др.), в което се перат дрехи се нарича също пералня. Големите перални машини в тези помещения, които не са от вида бяла техника се наричат също перални.
2.1 Основни части на съвременна перална машина
5 Перилни препарати и тъкани
5.1 Тегло на някои тъкани
5.2 Специфично пране
6 Поддръжка и почистване
7 Пералните в България
8 Марки перални
Пералня от 50-те години на 20-ти век
Необходимостта за улесняване на ръчния начин на пране налага търсенията на човечеството за нейното изобретяване. Първите сведения за използване на перална машина датират от 1320 г. В германския град Аугсбург била конструирана перална машина за обществено ползване, която е била теглена от конски впряг. Първият британски патент за категорията миещи и изцеждащи машини е издаден през 1691 г. Около 1750 г. английския изобретател Стендър конструира пералня за пране на спално бельо. През януари 1752 г. се появява първият чертеж на перална машина в английското списание „The Gentlemen’s Magazine“. През 1782 г. е издаден британски патент за перална машина с въртящ се барабан на Хенри Сиджиър. През 1797 г. в САЩ патент за машина за пране на дрехи получава Натаниъл Бригс. През 1906 г. започва производството на електрически перални машини. Първата автоматична пералня се появява през 1937 г. През втората половина на 90-те години на 20-ти век английския инженер-изобретател Джеймс Дайсън изобретява пералня с два въртящи се цилиндъра (барабана).
Съвременна пералня, произведена през 2003 година
Основни части на съвременна перална машина[редактиране | редактиране на кода]
Помпа за изхвърляне на мръсната вода
Монтаж[редактиране | редактиране на кода]
Съвременните перални машини имат голямо многообразие от функции. Средното количество на прането е около 5 – 6 кг. Почти всички модели центрофугират прането и след неговото изваждане то е полусухо. Максималните оборти на цетрофугирането достигат над 1200 об./мин. Сред съвременните перални има също и модели със сушилни.
Перилни препарати и тъкани[редактиране | редактиране на кода]
Тегло на някои тъкани[редактиране | редактиране на кода]
Чаршаф (400 – 500 гр)
Калъфка за възглавница (150 – 200 гр)
Покривка (400 – 500 гр)
Хавлия (800 – 1200 гр)
Кърпа (150 – 250 гр)
Специфично пране[редактиране | редактиране на кода]
Някои от специфичите пранета са:
Тънки юргани
Якета с пухена подплата
Меки спортни обувки
Дънкови и джинсови панталони
Кашмирени дрехи
Поддръжка и почистване[редактиране | редактиране на кода]
Пералните в България[редактиране | редактиране на кода]
Първата българска перална машина е произведена от Обединение Елпром през 1953 г. Тя носи названието ЕП`53. По това време се внасят също и перални от Съветския съюз. Марки на съветски и български полуавтоматични и автоматични перални машини от края на 20-ти век са „Перла“, „Вятка“, „Еврика“, „Аурика“, „Рига“ и др. След 1989 г. в България навлизат масово всички известни марки перални машини.
Марки перални[редактиране | редактиране на кода]
Сред популярните съвременни марки перални машини са: „Уърлпул“, „Бош“, „Зануси“, „Горене“, „Индезит“, „Канди“, „Електролукс“, „Аристон“, „Беко“, „Силтал“, „Вятка“, „Санг“, „Miele“, „Хувър“, „АЕГ“, „Blomberg“, „Таурус“, „LG“, BESS.
Взето от „https://bg.wikipedia.org/w/index.php?title=Перална_машина&oldid=8249133“.