"Митът за разглезеното дете" | Kafene.bg
"Митът за разглезеното дете"
30.03.2017 Нина Иванова
На 31 март излиза "Митът за разглезеното дете" – смела и завладяваща книга, истинско предизвикателство срещу свръхконсервативното и ултрамодерното възпитание.
"Митът за разглезеното дете" (превод: Надя Баева, 272 стр., цена: 16 лв.) ни приканва да преразгледаме закостенелите си схващания относно децата и родителските грижи. Авторът първо се спира на обвиненията, че родителите са свръхтолерантни, а децата са разглезени – обвинения, които витаят в пространството от доста време, като всяко поколение настоява, че проблемът не е бил никога толкова сериозен като сега. Втората група обвинения държи сметка на родителите за "прекомерните грижи".
Книгата разглежда и редица ситуации, при които децата са закриляни от неприятни изживявания или им е позволявано да се чувстват по-удовлетворени от себе си, отколкото заслужават. Твърдението е, че децата се хвалят прекомерно, че лесно им се пишат отлични оценки, дава им се възможност да се приберат у дома с награда, макар че никого не са победили. Според Алфи Кон разумната алтернатива на свръхгрижовното възпитание не е полагането на по-малко грижи, а на по-добри. Алтернативата на свръхтолерантността не е да упражняваме повече контрол, а да бъдем по-адекватно отзивчиви. Алтернативата на нарцисизма не е конформизъм, а обмислено бунтарство.
Алфи Кон е изтъкнат американски учен, социолог, лектор и експерт по възпитание на децата и по поведенческа психология, широко известен с критиките си към традиционните възпитателни методи. Автор е на 14 книги и на множество статии, участвал е в стотици телевизионни и радиопрограми, книгите му са преведени на 20 езика. В България са излезли "Губим в надпреварата да печелим" и "Митът за дисциплината".
Алфи Кон – "Митът за разглезеното дете"
Всъщност това са промените в отношението, към които е била отнасяна думата „толерантни“, когато е започнала да се употребява в началото. И в онези дни общата тенденция действително е била в тази посока. Един автор говори за „идеология на толерантното отглеждане на децата“, характеризираща съветите към родителите през 30-те години на двайсети век – десетилетие, създало книга с изразителното заглавие „Бебетата са човешки същества“. Друг автор сочи, че описваното навремето като „новата толерантност днес се възприема като здрав разум“. Хората са започнали да говорят за нуждите на децата и да съзнават, че те прогресират през такива етапи на развитие, че може да не са готови да поемат дадена отговорност или да овладеят умение само защото ние го изискваме от тях. Този прогрес обаче не е протичал простичко и линейно. Строгостта, отстъпила пред толерантността, сама по себе си е била обрат в подхода към детеотглеждането през деветнайсети век, който е реагирал повече на нуждите на децата. Нещата са се влошили, преди отново да се подобрят. И обратът отново се е преобърнал: 50-те години носят прегрупиране, при което дори на основни принципи отново се е гледало с подозрение.
А дали някой изследовател се е опитал да направи количествена оценка на родителите, които биха могли да бъдат определени като свръхтолерантни в този смисъл? Повечето хора, които говорят за епидемия от свръхтолерантно възпитание, просто допускат, че това е вярно, че всички го знаят и затова няма нужда твърдението да се обосновава. Усилията ми да открия данни – като прерових и училищни, и популярни бази данни, а също така пращах запитвания до водещи експерти в областта – не доведоха до абсолютно нищо. Принуден съм да заключа, че никой няма идея колко на брой родители може да бъдат смятани за свръхтолерантни, колко много са разчитащите на наказания и колко са просто отзивчиви към нуждите на децата си, без да са нито свръхтолерантни, нито наказващи. (Тенденцията да се пропуска тази трета възможност сама по-себе си е тревожна и трайна.) Накратко, няма абсолютно никакви доказателства в подкрепа на твърдението, че свръхтолерантността е доминиращият стил на възпитание на децата от страна на родителите в нашата култура, нито дори, че е особено разпространен.
Kayno Yesno Slonce в Sofia Live Club
42-ра национална изложба на българската карикатура