2.1 Mereväe juhtimise korraldamine
2.2 Merejõudude sõjategevus
5.1 Valmiduse tõstmine ja sündmused
5.2 Merejõudude koosseis 1940
6 Merejõudude likvideerimine 1940
7 Merejõudude juhatajad
Merejõudude loomineRedigeeri
Vabadussõda 1918–1920Redigeeri
Mereväe juhtimise korraldamineRedigeeri
Merejõudude sõjategevusRedigeeri
Avtroil Tallinna reidil, 1917
Inglise ja Eesti laevad Krasnaja Gorka operatsioonil, 1919
Eesti merevägi osales paljudes tähtsates lahingutes, sealhulgas Viru rinde toetamisel 23. detsembril 1918 vahilaev Laine ning hüdrograafialaevaga Loodiga Kunda dessandis, Utria dessant, Loksa dessandis, 1919. aasta Kunda dessandis, Laagna lahingus, Narva lahingus ja Daugava jõel Riia lahingus, Lõunarindel.
Viru rinde jaanuaripealetungil toetasid merejõud maaväge Põhja-Eestis: dessantüksusd, kes tegid dessandi Loksa lahes ja Kunda juures ning suurtükilaev Lembit pommitas merelt Punarmee tagalat Aseris, Purtses ja mujal Eesti põhjarannikul. Hävitaja „Lennuk” võttis 13. jaanuaril Narva-Jõesuus vangi ka vastase puksiirlaeva „Narova”.
1. veebruari 1919. aasta Merejõudude juhataja päevakäsuga reorganiseeriti Sadamate Valitsus. Lisaks olemasolevale Sadamate Valitsusele loodi: Lootside, Tuletornide ja Meremärkide Valitsus ning Veeteede, Sadamate Süvendamise ja Parandamise Amet. 22. aprillil 1919 liideti Kaubandus- ja Tööstusministeeriumis Mereasjanduse osakonna juurde, seni merejõudude juhatajale allunud Sadamate Valitsus ja Veeteede süvendamise ja ehitamise amet ja Merejõudude juhataja Johan Pitka nimetati Kaubandus- ja Tööstusministeeriumi Mereasjanduse osakonna juhatajaks[1].
Vabadussõja ajal alustati Esimese maailmasõja eel ja ajal Tallinna ümbrusse rajatud Peeter Suure merekindluse alles jäänud merekindluste ehitiste ja relvastuse korrastamist. Merekindluste põhiülesandeks oli Tallinna kaitse mere poolt. 28. novembril 1918, kui algas Vabadussõda, oli Tallinn mere poolt kaitstud ainult ühe Naissaarel asunud 42-liinilise 1877. aasta mudeli järgi valmistatud suurtükipatareiga. Kuni 11. detsembrini 1918 allus Tallinna rannakindluse piirkond, sh ka Naissaare ja Aegna merekindlused, Kaitseliidule. Seejärel kuni 13. maini 1919 kuulusid rannakindlustused 1. kindluse raskesuurtükiväe divisjoni alluvusse. 16. veebruaril 1919 moodustati Eesti Merejõudude koosseisus Rannapatareide osakond. 18. juunil 1919 reorganiseeriti Merejõudude rannapatareide osakond, Meresuurtüki ja Rannakindlustuste osakonnaks ja 22. juulil 1919 Merekindluste Suurtüki ja Miini Valitsuseks. MSM valitsusest moodustati 10. oktoobril 1919 selle asemele Merekindluste Staap.
2. detsembril 1919 formeeritud Läänemere laevastiku divisjoni kuulusid: miiniristlejad Vambola, Lennuk, suurtükilaevad Lembit, Meeme, Naftalaev nr 1 (alates 1923. aastast Laine ning suurtükilaev Mardus).
Merejõud 1920–1927Redigeeri
Eesti hävitajad visiidil Helsingis, 1923
Merekindluste Aegna 305 mm patarei nr 1 suurtükitorn, 1934
Pärast Vabadussõda alanud demobilisatsioon haaras merejõude tõsiselt. Suureks paisunud merejõududest lahutati Tuletornide valitsus, Veeteede talitus, sadamad, sadamatehased ja muud asutused, mille tegevus oli osaliselt seotud ka mittesõjaliste ülesannetega. 1. märtsil 1920 koondati moodustatud merejõudude valitsused ja osakonnad Mereasjanduse Peavalitsuseks, mis allutati Kaubandus- ja Tööstusministeeriumile. Sellega koos lahkus mereväest ka hulk vilunud ja asjatundlikke mereväeohvitsere. Merejõududest likvideeriti aga ka traalerite divisjon ning merealade miiniväljadest puhastamine tehti pärast sõja lõppu hoopis Veeteede talituse ülesandeks. Seetõttu jäid merejõud ilma miinitraaleritest ja traalimisvarustisest. Lisaks hävitati seejärel suur hulk traalimisel tervena kätte saadud miine, mida oleks väikese korrastamise järel olnud mereväelaste arvates mõistlik alles hoida. Pärast sõda vähenes oluliselt ka merejõududele eraldatava raha hulk, mis sundis osa laevu praktiliselt üldse seisma.
1922. aastal toimusid esimesed Vabadussõja-järgsed mereväeõppused. samuti võeti teenistusse uppunust üles tõstetud ja korda tehtud suurtükilaev Mardus. 1923. aastal tõsteti Väinamerest üles esimese maailmasõja ajal uppunud torpeedopaat, mis remonditi ja võeti 1924. aastal kasutusele torpeedopaat Sulevina. 1924. aastal hukkus traalimisel Meeme, mis on Eesti merejõudude ainus lahingülesande täitmisel hukkunud laev.
1925. aastal nimetati Läänemere laevastiku divisjon ümber Merelaevastiku divisjoniks. 13. mail 1925 moodustati Miinisadama sõjalaevastiku baas ja pärast sadama süvendamist hakkasid sõjalaevastiku baasis baseeruma kõik merejõudude laevad. 1. aprillist. 1927. aasta algul arvati teenistusest välja maailmasõja eel ehitatud ja tehniliselt vananenud suurtükilaev Lembit. 1927. aastal formeeriti iseseisvate üksustena Merejõudude baas ja Tallinna sõjasadam. Laevastiku isikkoosseisu väljaõppeks oli Mereväe ekipaaž.
Merejõud 1928–1939Redigeeri
1920. aastate lõpul toimus mereväes märkimisväärseid uuendusi, sealhulgas üle pikema aja lisandus koosseisu ujuvvahendeid. 1928. aastal anti Veeteede talituselt merejõududele tagasi miinitraalerid Olev ja Kalev (hiljem Keri ja Vaindlo). Lisaks anti üle Ristna ja Suurop, mis võeti kasutusele miiniveeskajate-traaleritena. Soomest 1920. aastal ostetud reisilaevad-ratasaurikud olid kohandatud miinitraaleriteks ja olid olnud pärast sõjajärgseid traalimistöid peamiselt reservis kuni 1928. aastani.
1933. aastal müüdi Peruule kulukad hävitajad Vambola ja Lennuk. Riigil ja merejõududel oli valida, kas kulunud laevad renoveerida (kapitaalremontida) või üritada maha müüa ning saadava raha eest proovida hankida uued laevad. Otsustati müügi kasuks, aga võimekatest laevadest loobumine kutsus ühiskonnas esile vastakaid arvamusi.
1937. aastal said merejõud omale uued allveelaevad Kalev ja Lembit, mis kuulusid ehituse ja varustuse poolest maailma parimate hulka. Allveelaevade ehitusse panustas olulisel määral Allveelaevastiku Sihtkapital oma kampaaniatega. Pärast allveelaevade saabumist algatati kampaania ka uute mootortorpeedopaatide (torpeedokaatrite) hankimiseks, kuid seoses Euroopas alanud sõja mõjudega ei saanud need Inglismaal valmis.
Eesti merejõududes olid enne 2. maailmasõda:
Merejõud Teise maailmasõja algul 1939-1940Redigeeri
Valmiduse tõstmine ja sündmusedRedigeeri
1939. aasta septembris saabus Tallinna Poola allveelaev Orzel, mis interneeriti. Allveelaeval õnnestus aga sõjasadamast põgeneda, mis põhjustas rahvusvahelise skandaali ja päädis tagandamistega merejõudude juhtkonnas.
1940. aasta jaanuaris otsustati ehitada Sadamatehastes 2 valvelaev-miiniveeskajat, kuid ilmselt ei jõutud reaalsete töödega enne okupatsiooni alata.
Merejõudude koosseis 1940Redigeeri
Merejõudude likvideerimine 1940Redigeeri
Eesti sõjalaevad koos Vanasadamas, 1940
Merejõudude juhatajadRedigeeri
Pärit leheküljelt "https://et.wikipedia.org/w/index.php?title=Eesti_merejõud&oldid=5609059"
Lehekülje viimane muutmine: 18. aprill 2020, 00:12
Selle lehekülje viimane muutmine: 00:12, 18. aprill 2020.