Jaan Tammsalu ja Mårten Andersoni hingedeaja mõtisklus | Aeg sündida ja aeg surra. Kes õpetaks, kuidas on võimalik loobuda? - Maaleht
EELK Jaani koguduse praost
Ahvenamaa praost, Tallinna Püha Vaimu koguduse abiõpetaja
Vähemalt ma loodan nii.
Mu naer on nii üksi praegu. Mu silmad vajaksid sinu silmi.
Päev algab ja lõppeb. Aeg läheb edasi, öeldakse.
Kas ongi nii? Mismoodi edasi?
Ei tunne ma midagi sellist. Tunnen tühjust.
Kas olen mina see pärnaleht, mis lehvib tuules?
Kas mina olen õis, mida varsti pole?
Mis on meie elu? Mis olen mina?
Pilv sai oma aja. Leht ja õis said ka.
Sina said ja mina sain. Meie saime päevi, koguni aastaid.
Mis on igavene? Mis on igavik?
See pole mingi loobumine. See pole minimalism.
Igavik on uus kevad. Igavik on taastumine.
Saame jälle naha. Meile lubati nii.
See on meie usk. Ka loobumise ajal.
Kõik muutus nii äkki.
Loomulikult ma aimasin, et see hetk tuleb.
Hetk, mil tuul tõuseb nii, et rebib lehed puult,
aga ma lootsin, et äkki sina veel ei lähe,
et jääd veel hetkekski siia.
Kuid kui vaatasin su silmadesse, nägin seal sügavat väsimust.
Olid nagu leht, mis ei jaksa enam puust kinni hoida,
aga mina ei suutnud sinust loobuda.
Loomulikult ma usun, et elu võib olla igavene,
et midagi kaunist on ees, aga püüdke mind mõista –
nii raske on loobuda, jääda üksi.
Sa naeratasid.
Aastatega oli sinu naeratus aina kaunimaks muutunud.
Vahel, kui seda sulle ütlesin, rääkisid sina armastusest,
mida oled nii palju tundnud, ja sa uskusid,
et armastus muudab kõik kauniks – ka vanad ja väsinud,
nagu värvikirevad lehed sügispuul.
Aga sügis ei saa olla lõputu.
Värvilised lehed ei saa lõputult puust kinni hoida.
Tuul tõusis, raputas oksi ja mõned lehed läksid lendu.
Ma oleksin tahtnud seista ette,
sind kaitsta selle tuule eest.
Kohati mulle tundus, et sain sellega hakkama.
Sina ei saanud minna, sest nägid,
kuidas mina ei suuda sinust loobuda.
Aga siis see juhtus. Aeg sündida ja aeg surra.
Kes õpetaks, kuidas on võimalik loobuda?
Miks laseb puu oma lehtedest lahti?
Kas ta taipab midagi sellest, mis on ees?
Kas ta teab midagi kevadest ja uuest elust?
Mina ei suuda. Laske mul olla kurb. Ärge rääkige.
Vajan vaikust. Vajan aega.
On liiga tuuline. On külm.
Tavaliselt tuleb tuulevaikus õhtuks. Tihti ei tule.
Mõnikord rahunevad elu tormilised ajad õhtuks maha.
Mõnikord, mitte.
Õhtu võib päris ilus olla.
Tuulevaikuse käes maastik puhkab.
Silmgi puhkab seda vaadates.
Tuulevaikuse aeg on aga enamasti lühike.
Kas midagi saab kunagi valmis? Kuhu ma jõudsin?
Päevast on juba saamas õhtu ja mina olen ikka veel siin
mõtlemas sellest, mis tegemata jäi.
Seda on nii palju kuid õnneks on palju ka seda, mis tehtud sai.
Aga saan mõelda ka sellele, mis veel on ees? Leht mu ees on tühi.
Julgustavalt.
Minule on tulevik mõeldud
ja sina oled seal minu mõtetes kaasas.
Käime veel koos. Vahel ma kuulen su häält.
Vahel aiman su mõtteid. Aga see on meie saladus.
Mispärast peaks aeg ja ruum meid lahutama?
Olgugi, et kõik arvavad nii. Me oleme ikkagi koos.
Tuulevaikuse aeg saab pikemaks.
Õhtu saab ööks ja näha on tähti. Tähtede taga on
midagi. Kas saame kunagi teada?
Aitab, et saame koos näha nende pehmet valgust.
Niikaua, kui meil on aega
Leht liugles maa poole. Vaikselt.
Tal oli aega selle langemisega.
Tuulel on kerge nii kerget kanda.
Leht langes allapoole
ja siis äkki kandis tuul ta uuesti üles. Ilus lend!
Siis aga sai seegi aeg otsa.
Tuli tuuletu hetk ja lehe lend lõppes. Mullal.
Leht peab saama mullaks, rohuks, lilleks, puuks, mis
kannab miljoneid lehti, mida sügisetuul rebib kord puult.
Keegi kusagil kunagi ütles nii ja paljud kordasid seda.
Sinagi saad mullaks, kuid see pole ainus,
milleks sa muutud.
Oled mu mõtetes, mälestuste ilusates piltides.
Oled fotodel, kirjaridades.
Kuid sinu olemasolu ei lõppe ka siis,
kui minust saab muld.
Minust su edasikestmine ei sõltu.
Sina jääd ja pole vahet, kas on tuulevaikus või torm.
On keegi, kes meid muudab selleks, et võiksime jääda.
Tema käes on olnud kõik meie ajad
Tema jääb ja temas on meilgi aega –
ajatut aega armastuses.
Lugu on ilmunud raamatus „Looja Loomingu Lummuses.“ ning avaldatud siinkohal autorite loal.
Kutsuge täna hinged sooja
Tänasel hingedepäeval on paslik koduaknal küünal süüdata