Novicent - Artiklid
Kas tasub läbirääkimistel emotsioone näidata?
On üldiselt levinud arusaam, et läbirääkimistel emotsioonide näitamine tähendab nõrkust. See võib nii olla suurte äritehingute puhul, aga kuidas on asjalood igapäevastes läbirääkimistes, mida peame kolleegide, koostööpartnerite või pereliikmetega?
Hiljutine ajakirja the Journal of Personality and Social Psychology uuring käsitles kahe konkreetse emotsiooni – pettumuse ja viha – kasutamist läbirääkimistel. Uuringus mängisid osalejad kauplemise mängu, kus nad pidid otsustama, kuidas jagada tšipse enda ja oma partneri vahel. Partner võis teise poole pakkumise kas vastu võtta või sellest loobuda ning viimasel juhul ei saanud kumbki osapool midagi. Enne pakkumise tegemist nägi osaleja sõnumit oma partnerilt, mis väljendas kas viha või pettumust.
Uuring näitas, et pettumuse mõju läbirääkimistel sõltus osapoolte omavahelistest suhetest. Kui teine osapool oli tudeng samast ülikoolist, nö oma grupist, siis tema pettumus tekitas teises süütunnet. See aga viis suurema pakkumise tegemiseni. Kui teine oli võõrast ülikoolist, siis tema pettumus ei tekitanud mingit süütunnet, vaid temale tehti väiksem pakkumine. Viha aga tõi kaasa kõrgemad pakkumised olenemata millisesse gruppi teine osapool kuulus.
Lisaks näitas edasine uuring, et pettumus avaldab mõju just siis, kui osalejad kauplevad iseenese, mitte grupi nimel. Seega oma pettumuse välja näitamine võib olla omal kohal rääkides läbi lähemate partneritega, kellega soovitakse häid suhteid. Võõraste ning grupi nimel kõnelevate läbirääkijatega aga tuleb kasutada traditsioonilisi läbirääkimise tehnikaid.
Artikkel on refereeritud ajakirjast Forbes.
Meie aju heaolu
Et lahendada igapäevaseid tööülesandeid, kasutame me suurt hulka infot. Millegi uue loomine nõuab ajult otsustusvõimet, probleemilahendamise oskust ja loovust. Aju tööst on seega vägagi põhjust lugupidada. Järgnevalt 5 vastust olulistele aju heaolu puudutavatele küsimustele:
Aju armastab ülesandeid ja mõtlemist, kuidas oma tööd teha paremini, innukamalt või turvalisemalt. Aju vajab aga ka taastumist ja puhkust. Seetõttu peab tööpäeval pidama pause.
Suur mõju on keskkonnal. Aju on täis ideid, aga need pääsevad teadvusesse vaid positiivses ja toetavas õhkkonnas. Kiirustamise tunne ja negatiivsus on kergesti nakkavad. Kritiseerivas õhkkonnas ei suuda keegi anda oma parimat.
Parim on astuda samm tagasi ning mõelda, millised asjad vajavad tegemist ja mis on nende tähtusejärjekord. Kõike ei saa teha korraga.
Kui laps tunneb viha, kurbust või mõnda muud häirivat emotsiooni, siis ta elab selle koheselt välja. Tänu sellele on lapsed ka väga kiirelt võimelised uute asjadega edasi minema nagu midagi poleks juhtunudki. Täiskasvanud aga on mingitel põhjustel õppinud tundeid varjama, vähe sellest, et teiste eest, sageli ka iseenda eest. Selle tagajärjeks on aga ühenduse kadumine iseenda tunnete ja vajadustega ning üksioleku tunne. Samuti on uuritud ka, et probleemi eiramine tegelikult hoopis võimendab seda. Oma tunnetega kontakteerumiseks on PhD Emma Seppala välja toonud kolm tema hinnangul parimat harjutust:
1. Oma tunde täielik läbitunnetamine
See harjutus võib tunduda ebamugav eriti neile, kes on harjunud häirivate tunnete puhul kohe oma tähelepanu hajutama, kas siis tervislike tegevuste (lugemine, treening) või ebatervislike tegevustega (alkoholi tarbimine, liigsöömine jms). Selle asemel aga tasuks 100% tundele keskenduda, kogeda seda täisvõimsusel, aru saada, mis seda põhjustas. Ühel hetkel hakkab tunne iseenesest taanduma ja kaotab oma jõu.
2. Võimalda endale vaikset olemist
Me oleme harjunud olema ümbritsetud mingist heli- või mürataustast. Harjutus seisneb pool tundi vaikuses olemises või millegi lõõgastava tegemises. Kui on raske lihtsalt istuda ja aknast välja vaadata, siis võib valida tegevuse, mis ei hakka liigselt tähelepanu nõudma - minna jalutama, ujuda vms. Tähtis on hoolitseda selle eest, et mingid telefonihelinad, sõnumimärguanded jms selle poole tunni jooksul sinu maailma ei pääseks.
Mediteerimine on juba muutunud harjumuspäraseks tegevuseks paljude jaoks. See on kindlasti üks parimatest viisidest endaga ühenduse loomiseks. Alustada võib 5st minutist kuni 20-30 minutini välja. Lihtsalt istu, sule silmad ja vaatle, mis mõtted ja tunded pähe tulevad. Ära püüa neid kontrollida või muuta, vaata nagu ema oma mängivaid lapsi. Kuigi meditatsioon on oma olemuselt väga lihtne, võib see vajada sisemist vaprust, et pingelisel ajal oma tundeid rahulikult vaadelda.
Oma emotsiooniga, ükskõik kui ebameeldiv see ka ei oleks, ühenduses olles, saab see mööduda, samal ajal kui tundeid ignoreerides saadavad need meid edasi ning koguvad jõudu. Tulemuseks on, et miski justkui ei paku täit rõõmu ja rahulolu. Olles paremas ühenduses iseendaga, oleme paremini kontaktis ka teiste inimestega ning meil on selgem siht oma tegevuste osas.