Tagasi Eestis – Jummel Juurikas
Iga kord kui ma Eestisse tagasi tulen, ükskõik kui kauaks, siis tuleb mul “Eestis tagasi kriis”. See on üsna sarnane mu teistele igasugustele kriisidele, aga mõnikord on see nii sada korda hullem või midagi sellist. Kodumaa on tore ja peret näha suurepärane, aga samas kipuvad vanad tunded kuskilt sügavalt üles ulpima, millega ma siis mõned päevad intensiivselt tegelema pean. Eriti kuna vanasti sain sellisel juhul sada imeasja ära teha, aga nüüd olen ema ja saan ainult vihaselt ümber maja jalutada ja joonistada/kirjutada või muul viisil end väljendada. Just eile võtsin pliiatsi üle väga pika aja jälle kätte ja püüdsin oma pikaaegse salaprojekti heaks miskit luua. Miski sealt ka tuli, aga rahul ei ole eriti.
Mis siis vahepeal toimunud on? Kes mu jutuubis on käinud (kanali nimi Jummel Juurikas, uskumatu eks ole), siis teavad, et mul oli osa perest Singapuris külas ja nendega oli meil väga vahvad kaks nädalat. Ühe video vist jõudsingi ainult valmis teha sellest ja üles panna tegelikult. Praegu mul pole arvutit, seega ei ole võimalust olnud teiste kallal nokitseda. Samuti pole kuskile telefoni tühjendada, nii et uusi videosid pole nii pea oodata. Kuigi mõtteid on ja tegelikult tahaks just veganlusest ka videosid teha. Aga noh, eks näis. Esiteks ootan, kas mu arvutil on üldse enam lootust ja siis vaatan edasi seda asja. Aga nii äge oli ja nii tore oli tegevusi planeerida ja paljusid asju tegin/nägin ise ka päris esimest korda. Mulle ikka sobib vahel see mul-on-nii-kiire-et-ei-ole-aega-hingegi-tõmmata. Eriti kuna enne seda oli elu üsna aeglane ja kohati ka üsna üksildane.
Ülikooli värk on ikka sama. Kõige tähtsamast koolist pole vastust saanud ja tegelikult ei tea ma enam üldse, kas Inglismaa on nii hea mõte. Kui kooli minna, siis kindlasti just seal (OK, ära iial ütle iial samas!), aga see Brexit ajab mind natuke närvi. Isegi kui kooliga muud jama ei tule peale selle, et õppemaks mitmekordistub vms, siis ikkagi on kuidagi ebastabiilne see kõik. Märtsis midagi selgub, aga tegelikke tagajärgi ei oska keegi ennustada nagunii. Noh, et mis seis paari aasta või 5 või 10 aasta pärast on.
Singapuri tagasi läheksin vaid juhul kui mul on seal õigus elada ja töötada. Aga ei ole välja mõelnud, kuidas seda olukorda tekitada. Niisiis jäi Martin sinna ja me tulime Mayaga Eestisse. Ootele mõnes mõttes. Arutame omavahel ja mõtleme, mis edasi. Ühel päeval näiteks oli olukord selline, et mina tahtsin Eestisse jääda, Martin Singapuri ja Maya tahtis Inglismaale minna. 😂
Siis vaatasin siin nüüd kohalikke töökuulutusi ja otsitakse pmt ainult kassapidajaid ja IT-vendasid. Olgu, olgu, muidugi oli muid pakkumisi ka, aga ei midagi sellist, mis oleks silmi särama pannud. Kuigi esialgu mõtlesin, et võtan esimese, mis enam-vähem palka maksab, siis tegelikult pole ju mõtet. Maya hoiutasu eest teha midagi, mis ei meeldi ega ole mu vaadetega kooskõlas, ei kõla nagu tark tegu. Mul veab, et mul on emps, kelle juures saan redutada ja natuke end koguda ja mõelda. Ja muidugi Mayaga ikka 24/7 koos olla, nii et sellest enda kogumisest ja mõtlemisest suurt midagi välja ei tulegi. Aga vähemalt on keegi, kellega koos kokata ja õues käia. Muidu vist lebaks täitsa voodis paar päeva, nädalat või miks mitte aastatki. Hahha.
Jooksmisest tuli selle aasta esimene paus. Terve eelmine nädal. Aga sel nädalal on plaanis uuesti hakata. Tavaliselt sellised pausid on mul ikka vähemalt kuu aega kestnud, aga siis on asi olnud viitsimise ja motivatsiooni taga kinni. Seekord puhtalt tervise pärast ei julgenud minna. Ei tahtnud oma kurgule sellist šokki. Muud trenni ka tegelikult pole teinud nüüd peale tänase. Tegin kätekõverdusi ja kükke natuke.
Naistepäeval ei unustatud mind samuti, ärge seda mitte arvakegi! Poes juba kaugelt Starmani, või ma ei tea mille pakkuja, sättis oma naeratust kõrvuni, et mulle head naistepäeva soovida! Nii eriliselt tundsin ennast, et jessake, jessake küll. Ja siis astusin kogemata seal kõrval mingisse jalatsipoodi ja juba oli üks väga rõõmus ja väga hall venekeelne vanamehike mulle tulbi kätte surunud. “Spasiba” oli õnneks meeles. Rohkem ma selles keeles palju midagi öelda ei oskagi. Kahjuks.
Elamuste keskuse spaas jõudsime ka käia vahepeal. See oli väga kihvt. Eriti saunarituaal aroomidega. Teisi ma tegelikult ei teinudki. Kolm tundi said seal otsa nagu sõrmenipsuga.
Sel nädalal hakkan natuke vähem antisotsiaalseks ja kavatsen päris mitme sõbrannaga kokku saada. Eks ongi vaja lihtsalt enda peast välja saada ja küll mul siis tegutsemistahe ja energia ise juhivad õigesse suunda.
Et jah, selline lobajutt siis täna. Lihtsalt. Et äkki mitte millestki kirjutamine toob mind tagasi blogilainele, sest blogimine on üks neist asjadest, mis toovad mulle rõõmu.
Muide, ega keegi kuskil piparkoogitaigent müügil pole näinud? See praegune ilm lausa nõuab piparkooke mu meelest.
üldse ei viitsi, Eesti, kriis
13 thoughts on “Tagasi Eestis”
märts 11, 2019 at 10:13 p.l.
Peaaegu iga kord Baltikumi väisates tuleb mul “eriti kodune” tunne peale kui keegi ühistranspordis purupurjus on ning omaette lällab või üldse pikali maas on ning mitte keegi midagi ette ei võta. Jummala ükskõik on kõigil. Aga mina sinu asemel Briti saartele küll tagasi ei läheks…elu muutub pärast seda B asja arvatavasti veelgi vaesemaks.
märts 12, 2019 at 5:43 e.l.
Hahha! Mul pole linna väga asja olnud, seega purjus inimesi pole olnud rõõm veel kohata, keda kõik iga hinna eest ignoreerida püüavad. Aga Inglismaa osas on kõige suurem pluss mulle üldse inimesed. Ja inimeste suhtumine teistesse inimestesse. Eriti peale poolt aastat Aasias elamist tundub Inglismaa oma inimestega ikka suurepärane. 😀 Rikkaks saama sinna tõesti pole mõtet minna, aga see pole kunagi olnud mul omaette eesmärk. No eks näis, mis saama hakkab.
märts 12, 2019 at 12:09 e.l.
Ole enda vastu hullem! Sul on nii paljut vaja seedida ja tulebki lihtsalt olla, nii, nagu parasjagu tuju on. Ja Sina ju alati tegeled millegagi, alati analüüsid. Vahel sellised perioodid, kui tundub, et midagi kuskile ei liigu, on pärast tagantjärele just eriti põhjapanevad. Minu arvates just oled targa otsuse teinud, et Eestis kodus olla ja vaadata, kuhupidi tõmbama hakkab.
Mina ka teen nii! 😊
Jube armas inimene oled, vahet pole, mida teed või ei tee parasjagu. Kallid!
märts 12, 2019 at 5:48 e.l.
Ma miskipärast arvan, et sa tahtsid öelda, et ei oleks nii hull enda vastu? Kuigi ausalt öeldes ega see “ole enda vastu hullem” ka halb mõte pole. See on sama mõttega, et kui kõht valutab, siis lebamise asemel võiks hoopis kümme kükki teha ja kui ikka valutab, siis veel kümme jne. 😀 Et on korraks veel valusam, aga läheb kiiremini üle.
Jaa, sul on täitsa õigus. Tihtipeale on just peale seda “tühja passimist” ja kassimist uue inimese tunne ja julgus tegutseda asjade kallal, mis endale tegelikult tähtsad on. Vahepeal läheb nagu järg käest ära märkamatult.
Aitäh komplimendi eest ka! ❤️
märts 12, 2019 at 9:53 e.l.
Ma usun, et ta tahtis öelda “hellem” 🙂 Muidu mõtlesin ka, et kas see nüüd oli iroonia võtmes või mida. Ja piparkoogitaigen tee muidugi ise. Kui ma ei eksi, siis poes müüdavatest on reeglina niikuinii parimad need, mis tehtud ehtsa võiga ja see pole ju vegan ka.
märts 12, 2019 at 12:03 p.l.
Hehhe, ilmselt küll! 🙂
Teen jaa ise, hakkasin isegi pihta, aga jahu sai otsa vahepeal juba. Nüüd jätsin taigna omaette seisma, äkki kuivab paksemaks. Panin chiaseemneid ka sisse, imavad vedelikku vähemaks 😂😂
märts 12, 2019 at 4:47 e.l.
Äge, teretulemast Eestisse kevadet ootama! Mõnel päeval saab isegi juba siin Lõuna-Eestis palja asfaldi peal jooksutiiru teha. Nii et vaikselt edeneb. Aga meile siin, kes me pea neli kuud juba lume sees elanud oleme, tundub piparkookide mõte küll veider. Tainas tee ise valmis 🙂
märts 12, 2019 at 5:54 e.l.
Aitäh, aitäh! Asfalti peal jookseks hea meelega. Siin ainult kohev lumi ja selle all esimese asjana jää. Üldse ei taha minna oma randmeluid ära murdma 😂. Naelikuid vaja. Kui need sobivad üldse jääga.
Aga jaa, piparkoogitaigna teen vist tõesti ise valmis. Pruuni suhkru ja piparkoogimaitseainetega küpsisetaigent vaja ju lihtsalt põhimõtteliselt. 😁
märts 12, 2019 at 10:41 e.l.
Tordiäri võiksid ju siin teha? Ma tahan tortiiii 🙂
märts 12, 2019 at 12:04 p.l.
Sa oled nii armas! Aga mul pole Eestis sobivat kööki ja minu meelest on siin küllaga suurepäraseid vegan koogi- ja tordimeistreid juba olemas. 😍
märts 12, 2019 at 1:52 p.l.
Tegelt ka ajasid oma pere lahku, sest sa ei suuda Singapuris elada? Linn, mis on enamustele suureks unistuseks, et sinna esiteks üldse sisse lastaks. Sorry, ma pean nüüd olema see “paha kommentaator”, kellest sa seni pääsenud oled, sest selline abitus ja titekus ajab mul kopsu üle maksa isiklikult. Sa ei pea Singapuris “töö” tööle minema, võid kasvõi alustada seal inglisekeelset blogi või instagrami veganluse teemadel ja seda üles ehitada päris äriks. Ettevõtte saaksid vormistada Eestis või Hong Kongis väga lihtsalt. Sa mõtled mõnikord ikka nii väikselt, et õudne hakkab. Oma mingite tordiäride ja UK koolide peale, selle asemel, et hakata päriselt elu elama (mitte kodu ja nukuks olemist edasi mängima). Internet on suur ja lai, võta sealt lahti kõik ettevõtlusega seotud ideed, võta lahti youtube ja õpi turundust, hakka kasvõi teiste inimeste social media manageriks. Dsiisas, valikuid on mustmiljon, mida saaks Singapuris teha ilma “töötamiseta”, aga nii et käed-jalad on tööd täis. Kui sa oled nii väike tita ja naiivne, nagu sa vahel paistad, siis kindlasti saaks ka Martin kui täiskasvanu mõistusega isik sind kuskile järjele aidata. See on naljakalt öeldud sul, kuidas te naljaga pooleks kõik kolmekesti tahtsite eri riikides elada, sest varsti ongi Mayal rohkem ettevõtlikkust ja sihti silme ees kui sinul. Ajad taga mineid ideaalseid tingimusi elu elamiseks, aga tegelikult hoiab sind tagasi ainult hirm tegutsemise ees. Kool on muidugi hea põgenemistee nii-öelda “tagasi lapsepõlve”, et oma peaga ei peaks endale sihte seadma. Loodan, et minu kriitika mõjus justnimelt külma dushina ja suudad seda võtta konstruktiivsena.
märts 12, 2019 at 2:45 p.l.
Sul on vist midagi natuke vahele jäänud, et niimoodi hüppama tulid siin praegu. 🙂 Uuri natuke lähemalt selle kohta, kellel on õigus elada ja töötada Singapuris. Ilma selle “töö” tööta ma lihtsalt ei saa elamisluba. Ilma elamisloata ei tohi üle kolme kuu riigis viibida. Lisaks mitmed muud nüansid, mis tulid välja alles kohapeal üllatuseks nii mulle kui Martinile. Saan aru, et kõrvalt vaadates tundub kõik alati nii palju lihtsam ja küll on hea siis parastada, näpuga näidata ja maha teha. Loodan, et sul endal hakkas sellest vähemalt parem, kallis anonüümne.
märts 13, 2019 at 12:13 p.l.
Heh, oleks meis kõigis seda ärigeeni, kuidas igast asjast raha välja ammutada, eelpool kommenteeriv Mir. Ei tule need asjad nii lihtsalt alati.