From Bacau to Bucharest: veebruar 2020
Vabariigi pidustused möödas ja võib jälle eluga edasi minna. Ärritusin eile mingi sada korda, sest ei saanud ETV-d esimese korraga tööle. Etteruttavalt võib öelda, et ärritusin ma muidugi asjata, sest tegelt tuli lihtsalt üht teist linki proovida. Ma muidugi olin juba nii kettas, et nonii, nüüd ei saagi vastuvõttu vaadata ja kõik on tuksis ja hea, et kartulisalatit veel aknast alla ei visanud. Kuradi draamakuninganna. 😄
Vana hea laste sünnipäevalaua maius. 😄
Lubatud Marmara Sterlingu käevõrud. Lisaks retuusid. 😄
Kontsert oli mu arust kena ja vastuvõtt ka. Ilusad inimesed, ilusad kostüümid - mida veel tahta! Üks minu kõige lemmikumatest kleitidest oli näiteks see:
Via kroonika.delfi.ee / Tiit Blaat
Moeuudistega jätkates. Kuna ma hetkel mingisugust suurt kevadgarderoobi uuendust ette võtma ei hakka ja riideid väga ei osta, siis ostan hoopis jalatseid. 😄 ega tola loll pole eks!
Näiteks sain ma eile oma tellitud jalatsid kätte:
Oii kui pikalt ma neid valisin! No peaaegu mingi kuu aega võttis kuni ma lõpuks tellimuse sisse andsin. Igatahes on nad mu arust nii ilusad. Ainult jalgasaamine võtab veits aega ja ei saa pead anda, et näiteks kuu aja pärast neid üldse endale üksinda jalga aetud saan. Ega ei tea ju kui suureks mu vatsake kasvada plaanib.
Veel tahaks ma endale suveks mingeid ägedaid plätusid. Birkenstockid tunduvad sellised, millesse investeerimine tasuks ära. Varem nad mulle väga ei meeldinud, aga ükskord nägin lennujaamas ühel naisel nii ägedaid, et hakkasin neid kohe teise pilguga vaatama. Praegu on mu favoriidid sellised:
Muud juttu praegu ajada polegi, ei jalatsitest ega millestki muust. Lähen hoopis oma riidekappi sorteerima. Aidaa, sõbrakesed!
Postitaja: LIINA J kell 2/25/2020 3 kommentaari:
Nii-nii, kes juba esmaspäeva ootab? Mina igatahes küll. Ma ei tea kas kodumaa sünnipäeva tähistamine on minujaoks tähtsamaks saanud vanusega või sellega, et ma ise kusagil mujal elan - ehk hoopis mõlemad kokku. Aga mulle nii meeldib, et igal aastal seda siin kahekesi omamoodi tähistame. Mina teen igasuguseid sööke ja laud on terve päeva kaetud. Vaatame ETV-d ja vahepeal käime äkki jalutamas, sest see terve päeva mugimine tuleb kuidagi liikumisega tasakaalu saada. Olenemata sellest, et suht terve päeva kodus oleme, ei istu ma siin ainult oma tavalistes retuusides ja t-särgis vaid lisan sellele imelisele kombole ka oma kolm Marmara Sterlingu käevõru - muidugi sinise, musta ja valge. Marmara on muuseas vist mu suurim ehtelemmik, sest minuarust nad teevad nii ilusaid asju ja on täitsa kodumaine bränd ka veel.
Mulle igatahes nii meeldib, et meil selline oma 24. veebruari traditsioon tekkinud on, sest järgnevatel aastatel saame me seda juba ühe uue väikese eestlasega jagada. 😊
Ma olen sel nädalavahetusel kolm päeva täitsa omapäi, sest Martin on ära. Eile olin ma üliproduktiivne - koristasin põhjalikult ära kõik elutoa kapid ja viskasin hiiglasuure kotitäie asju minema. Uuuh, kui vabastav! Hiljem sõitsin linna ja sain tuttavaga kokku - jalutasime nii pika ringi, et sain kümme tuhat sammu lebolt täis. Koju venisin juba teosammul, sest jalatsid hakkasid nii retsilt hõõruma. Jõudsin trepist üles ja olin juba nii, et jess, nüüd diivanile kerra ja kõik mõnus.. ja vannituppa astudes meenus, et pidin ju poes käima, et vetsupaberit osta. Täielik kanaaju! Egas midagi, uuesti riidesse ja uksest välja. Kui pea ei võta, siis võtavad vähemalt jalad. Poes oli nii palju inimesi, et ostukorvigi ei leidnud. Sain lõpuks oma asjad kätte ja diivanil maandusin ma täpselt pool kaheksa. Nii mõnus oli lõpuks lebuskleda, et diivanilt tõusin ma vist ainult selleks, et hambaid pesema minna ja seejärel voodisse tatsata. Ei pea vist ütlemagi kui hea uni mul oli. Pojul vist olid ainult öö ja päev sassis, sest kui terve päeva oli vaikus siis alates sellest hetkest kui ma voodisse heitsin hakkas kõhus mingi lainete tegemine peale.
Täna-homme proovin teised kapid samuti ära kraamida ja ehk õnnestub sealtki pahna välja visata. Lisaks jalutan oma vene poodi, et sealt esmaspäevaks tavaari osta. Ja no olgem ausad - see kümne tuhande sammu saavutamine on üsna sõltuvusttekitav, nii et seda võiks ka korrata. 😄
Lisan lõpetuseks mõned pildid, mis mul telefonis konutavad ja mida ma vist jaganud ei ole:
Käisime neljapäeval sõpradega õhtusöögil ja ma kandsin oma uut lemmikkleiti.
Mu Valentin ehk 14.02.20
Ülihea ja kiire toiduke! Munanuudlid ubade, herneste, paprika, kana ja munaga. Maitseks magus tšillikaste ja seesamiseemned.
Postitaja: LIINA J kell 2/22/2020 Kommentaare ei ole:
Ma üritan beebiasjade ostmisega ülirahulikult võtta ja endale antud lubadusest kinni pidada, et minust ei saa seda ema, kes iga vähegi armsama (aga võib-olla mitte kõige praktilisema) eseme juures heldib ja endale kinnitama hakkab kuiii väga mul ikka antud asja tegelt vaja on. A no see ei ole ju üldse nii kerge kui teoorias tundub. 😄
Seni ma murdunud ei ole ja mingeid emotsioonioste minuga "kogemata" poest kaasa tulnud samuti ei ole, aga neid hetki on ette tulnud küll kui ma mõnda asja nähes olen vaikselt hakanud ennast veenma, et "oota tegelt ma ju nii kui niiii peaksin talle millalgi midagi taolist ostma ja see siin on nii armas..". Näiteks olen ma nii arvanud beebide moonbootse nähes kui ka ühtesid Nike ketse nähes (samasuguseid kui Martinil juba olemas on) kui ka Jordani body näppides. Ei julge enam poodi minnagi, jumal teab millal see murdepunkt saabub!
Siiani olen ma riideid valides proovinud lähtuda sellest, et midagi ülepea tõmmatavat ma väga tema esimesteks elukuudeks osta tahtnud ei ole. Nagu mulle antakse haiglast üks väike inimene kaasa ja siis ma peaksin midagi üle tema väikese pea udjama? Ei, tänan. 😄 See laps kannab trukkide, nööpide ja lukkudega esemeid kuni ta umbes kooli minema hakkab. Võtke palun seda siiski liialdusena, aga fakt on, et praeguseks on tal ülepea tõmmatavaid asju ainult kaks tükki - üks neist on body, mis ma Martinile beebiuudist teatades kinkisin ja teine on üks väike särk, mida ta saab loodetavasti kanda siis kui ta juba paar kuud kasvanud on. Ega selle kasvu osas ei tea samas, pärast sünnib kohe nii suurena, et kõik riided on silmapilkselt väikesed ja paneb kohe omal jalal koolipoole ajama. 😄
Meie poja üks kahest ülepea tõmmatavast asjast. Jep, meist saavad sada prossa need vanemad kes oma last endaga sarnaselt riietama hakkavad, kiitke või laitke, aga nii on. 😄
Üldsegi ma juba tahan teada kui suurena ta sünnib! Kui palju mõjutab vanemate pikkus meie lapse pikkust? Mõlemad me oleme keskmisest pikemad - mina 167cm ja Martin ligemale kaks meetrit pikk. On seal üldse mingisugust korrapära või sünnivad need lapsed nii nagu juhtub? Öelge sõna sekka, mind jubedalt huvitab. Me Martiniga arutame sel teemal päris tihti ja kuna keegi meile kindlat vastust öelnud ei ole, siis tahaks lihtsalt targemate arvamust kuulda.
Riietuse juurde tagasi tulles tahaks ma veel teada, et millised on teie meelest parimad lasteriiete tootjad? No näiteks hinna-kvaliteedi suhe, praktilisus, vastupidavus, stiil ja muud tegurid. Ma ise olen vist praegu enim asju Nextist saanud, aga kui ma varasemate aegade peale mõtlen, siis riideid mis ma kellelegi näiteks kingituseks olen viinud, olen ma põhiliselt vist Lindexist ostnud. Bukarestis Lindexit ei ole ja sellepärast pole ma seal ka veel käinud, aga tagasi Eestisse jõudes käin sealt läbi kindlasti. Kodumaistest tootjatest on muuseas minu vaieldamatuks hetkelemmikuks Dadamora. Nii lihtsad ja ilusad asjad!
Egas tänaseks rohkem midagi pajatada polegi, õues on hetkel 15-kraadi sooja ja loodan ennast täna nii palju kokku võtta, et jaksaks riidesse panna ja jalutama minna. Mu abikaasa seda hetkel veel ei tea, aga ta tuleb ka kaasa, hehe!
Postitaja: LIINA J kell 2/18/2020 17 kommentaari:
Abikaasal oli vahepeal neli vaba päeva ja mul on siuke tunne nagu hoopis minul oleks minipuhkus olnud. Eks selles mõttes on see täiesti loomulik tunne ka, siuke paarisuhte värk. Siis teed ikka koos neid asju, mida üksi ei teeks või teha ei viitsiks ja no üldse on lihtsalt kõike koos teha sada korda parem kui üksinda.
Kes mind Instas jälgib, sellel on mu neljapäev juba hästi teada, aga kes ei jälgi siis neile selgituseks, et juhtus nii, et raporteerisin seda päeva nagu üks tubli korrespondent. 😄
Aaa, mul ju pildid täitsa alles veel, võin nad siia ka lisada ega see mul suurt aega ei võta.
Meile on kõrvalkorterisse uued naabrid kolinud ja kell 7:30 läks diskotamiseks. Ma õnneks olin juba üleval ja seega nuiaga ukse taha ei läinud neile. Milline õilis hing ma ikka olla võin!
Hommikused kreemid, särgid-värgid. Martin magas veits kauem ja sain end rahus mukkida.
Lemmikosa päevast - hommikusöök! Lihapirukad ja puuviljad kodujuustuga.
Riidesse ja uksest välja: Ikeasse, spordipoodi ja toidupoodi. Kõik nad asusid üksteisest sama kaugel kui kuu maast ja kokku võtsid kõik käimised meil tubli viis tundi aega. Suure linna elu! Pojake sai voodi koos kõige sinna juurde kuuluvaga, ma sain masinajäätist ja Martin sai hot dog'i. Kõik rahul. 😊
Nädala-pooleteise toidukraam lahti pakitud. Menüüsse said wrapirull tuunikalaomleti ja juurikatega, hakkliha-kapsahautis, munanuudlid kana ja juurikatega, kanasupp, koorene kalakaste riisiga, peedikotletid kartulipudruga, leivasupp ja vastlakuklid.. lisaks veel hommikusöögiasjad, suupistete tarbeks vajalik ja muu söödav.
Samal õhtul läkski kohe wrapirull käiku. MEGAHEA! Kolme toitva wrapi tarbeks teen kolm väikest omletti kahest munast, ühest tuunikalakonservist, lusikatäiest hapukoorest-majoneesist, tilgast piimast ja maitseainetest. Wrapi peale panengi omleti, riivjuustu, spinatit, paprikat, kirsstomateid, röstsibulat (sibulahelbeid) ja kastme. Kastmeks segasin seekord sriracha majoneesiga. Päriselt - imeline lihtsalt!
Hiljem vaatasime Eesti Laulu ja sõime viilutatud baguette'i prosciutto-brie juustuga, marineeritud kurke, krõpse dipiga ja mozzarellapalle kirsstomati ja basiilikuga.
Mul on üks raseduse esimestest sümptomitest ringiga tagasi tulnud ja viimase nädala jooksul tundsin ma ennast jälle nii väsinuna. Peale neljapäevast Eesti Laulu mul arvatavasti pikka pidu siin enam polnudki ja vajusin kiirelt tuttu. Nädalavahetusel olin ma muide lausa nii väsinud, et panin silma diivanil kinni juba peale hommikusööki. Ei ole midagi enda kaitseks öelda.
Sain juba Instasse paar küsimust, et kas pojale ostetud asjadest väikese ülevaate ka teen ja ma arvan, et eks millalgi ikka. No siis kui neid asju juba vähe rohkem on. 😄 hetkel olemegi ära ostnud vaid voodi koos madratsi ning madratsikattega, voodipesud ja mingi osa riideid. Nimekiri kõige vajalikuga on mul igatahes telefonis olemas ja Eestisse tagasi jõudes hakkan sellega tegelema, sest siis mul ju maa ja ilm aega. 😊 muidu olen ma suur taaskasutusse uskuja ja sellest lähtuvalt tuleb osa asju ka sõbrannade käest ning ka järelturul hoian silma peal. Järelturult loodan leida näiteks vankri ja mõned suuremad tarbeesemed veel. Riiete ostmiseks järelturult mul siiski kannatus puudub. 😄
Pfff, ma praegu mõtlen, et ei hakkagi seda postitust siin enam pikemaks ajama vaid jätkan loodetavasti juba homme. Ehk leiate seniks käesolevast postitusest meelelahutust.
Postitaja: LIINA J kell 2/17/2020 Kommentaare ei ole:
Eelmisel nädalal alles kilkasin, et õues on juba nii kevadine ja ligi kakskümmend kraadi ja puha. Vot paras mulle, sest neljapäevaks oli paks lumi maas. Ma ausalt ei saa aru kust see tuli, sest kolmapäeva õhtul magama minnes isegi ei sadanud veel.
Ei liialdanud ju? Praeguseks on muidugi enamus ära sulanud ja iga päev paistab päike. Mulle see sula sobib, sest siis saavad teed ka lõpuks puhtaks. Lumesahka ma veel siin näinud ei ole ja kogu see kinnisõidetud lumi on lihtsalt nii libe ja konarlik, et ma pigem püsin toas kui, et üksinda kusagile kondama lähen ja koonu panemisega riskin. Eile muuseas siiski jalutasin metroole (metroosse?) ja kõndisin teotempos, et mitte kusagil koperdada. Vahepeal olin jube ühe jalaga pahkluuni vees, sest kes veel ei tea, siis Bukarestis on äravooluga nutused lood.
Mul oli pühapäeval vist esimest korda kogu raseduse jooksul päriselt paha olla. No siuke, et tahaks ainult lamada ja keti saba oli pidevalt kurgus. Ilus, ma tean. 😄 mõtlesin ja olin tänulik, et mul on siiani ikka nii lebo rasedus olnud, et olen lihtsalt rahulikult kulgeda saanud. Kuulad neid jutte, et mõnel inimesel ongi reaalselt üheksa kuud jutti paha olla ja mõtled, et jeesus, kuidas? Kuidas nad jaksavad? Teisalt, eks ise jaksaks ka, sest no mida sul enam teha on kui asi juba käes on. 😄 Seega veelkord - tunnen suurt tänutunnet.
Enesetundest veel nii palju, et viimase nädalaga on mul tekkinud selline asi, et õhtuks on mul meeletu täiskõhu-tunne, seda siis juba enne õhtusööki. No siuke, et isegi leivapuru ei mahuks enam kõhtu. Ja hommikuks.. hundiisu ja ükspäev olin isegi terve kilo kergem kui eelmisel hommikul. Ei saa aru! Ja siis loen oma titagrupist kuidas inimesed toituvad megatervislikult ja võtavad nädalaga kilosid juurde.. inimese keha on ikka nii kummaline. Samas ega ma ka ei tea ju millal mul see kaaluspurt tekkima hakkab. Ei põe ka, sest see on mu jaoks teisejärguline - pean siis silmas just seda, et seniks kuni see ei minu ega mu lapse tervist ohustama ei hakka. Kindlasti räägiks ma teist juttu kui praeguseks 10kg juurde võtnud oleks, aga tänahommikuse seisuga on juures 4kg, mis mu arust jumala okei on.
Üldse on see kaaluteema mu jaoks nii huvitav. Et nagu mõni võtab 30kg juurde ja laps sünnib mingi kolmekilone. Teine võtab 8kg juurde ja laps sünnib siuke viiekilone mürakas. Ei mingit korrapära! Aasta 2020, aga nii kaugel see meditsiin veel siiski ei ole, et konkreetset vastust anda oleks eks. 😄
22+3. Kleit Zarast. Selle kleidiga saaks veel siiani oma rasedust niimoodi varjata, et keegi ei saaks aru!
Tegelt olen praeguseks aga selline nagu parempoolsel pildil - näed, kõik on riidevalikute taga kinni. Vasakul võrdluseks pilt novembrist kui nädalaid alles 11 ehk täpselt poole vähem oli.
Beebs tundub iga nädalaga aina tugevamaks saavat, sest kui ta seal oma võimelmist tegema hakkab, siis mul päriselt vats väriseb. 😄 nii naljakas mu arust! Kõige aktiivsem paistab ta olevat just õhtuti ja siis me Martiniga räägime, et ju ta teeb nabanööriga lindikava või kasutab seda hüppenöörina. Jällegi teevad sellised jutud mulle nii nalja. 😄
Täna olen üksinda kodus ja Martin jõuab tagasi õhtul - tal on nimelt mäng, nii et saatke võiduvaibe teele. Vist oli isegi selline jutt, et tänase võidu korral antakse terve nädalavahetus vabaks, mis kuluks küll hästi ära, sest ega tihti sellist luksust pole. Löön täna kodu läikima, sest siis on mu arust vabad päevad kohe täiega vabad, st ühtegi kohustust ei ole ning saab lihtsalt puhata ja olla. Ja pirukaid teen ka! Ega ma ise ei tahagi, aga no seee beeebi.. 😄
Postitaja: LIINA J kell 2/12/2020 4 kommentaari:
Postitaja: LIINA J kell 2/09/2020 Kommentaare ei ole:
Postitaja: LIINA J kell 2/05/2020 6 kommentaari:
Veel mõned nädalad tagasi kaagutasin suure suuga, et oi mina küll ei tea mis need kõrvetised on ja vot nüüd on käes ning nüüdseks juba tean! No rõvedad on ju. 😄
Muidu pole ma vist septembrist saati ühtegi ravimit võtnud, aga eile suure hädaga ikkagi pool Renniet võtsin ja kohe pakkus leevendust ka. Iga päev ma neid siiski järama ei tahaks hakata ja seega võiks ma mingi muu lahenduse leida. Olen kuulnud, et Borjomi pidi aitama?
Muidu olen ma enda üle täiega uhke, sest käin iga päev ikka tublisti jalutamas. Eile tegime Martiniga lausa siukse ringi, et kokku lonkisime vist oma poolteist tunnikest. Ilmad on soojad ja mis nii viga kõndida. Endal oli meil muidugi ülilõbus, sest no vaata ma ütlesin ju viimati, et ta sai mängus silma siniseks (kes mind Instagramis jälgib, see juba nägi, kes veel mitte siis @liinajohannson ootab!) eks. Ja kujutage meid siis ette - mina, pikk mantel seljas nagu daamil muiste ja mu kõrval Martin - dressides, müts peas ja silm miski lilla-punase segune nagu pättidel ikka. Ülipaljude vastutulijate nägu oli umbes selline, et esmalt vaatasid nad Martinit.. seejärel mind ja siis uuesti Martinit. Meile pakkus see nii palju nalja, et huvitav mida need inimesed mõelda võiksid..😄 "Mida seee naine SELLISE mehega teeb?", "Kas see väike naine virutas või?" või näiteks: "Esmaspäev siiski, nädalavahetusel ikka juhtub..". Naersime nii, et silmad märjad. 😄 Vaatasime veel ümberkaudseid uusehitisi ja mõtlesime tulevikule. Juhul kui me veel mõneks aastaks Bukaresti pidama jääme, tuleb meil kindlasti enne beebi sündi kolida. Ideaalis majja kus on maa-alune garaaž (sest parkimiskohad on peavalu), lift ja rõdu. Praegu on küll selline tunne, et äkki ma otsin võimatut.. samas ütlen ma ju ikka, et asjadel on kalduvus ise paika loksuda ja sellepärast ma enne millegi kindlaks saamist ei põe ka. Iga asi omal ajal.
Mõtlesin, et püsin ka üle pika aja #Kogumispäeviku teemas ning panen sel kuul paar aktuaalset postitust kirja. Veebruarikuu teemaks on nimelt "toidukuu" ning kui ma näiteks investeerimise osas kaasa rääkida ei oska, siis toidust oskan ma rääkida küll. Seda enam, et näiteks toidu raiskamine on minuarust üks vastikumaid asju üldse. Võeh!
Homme ongi poepäev ning nädalamenüü on meil selleks korraks paigas. Annan nädala lõpupoole ülevaadet, mis pannile ja kõhtu sai.
Toidust rääkides, siis kas teadsite, et MKR-i uus hooaeg on väljas!? Seekord küll veidi teises formaadis ja alguses tundub see jube võõras, aga küll omaks saab. Olge lahked, Pete ja Manu, lõbustage mind!
Et postitus ilma pildita üles ei läheks siis..
Mina vastlakuklit hävitamas. 🙃
Postitaja: LIINA J kell 2/04/2020 Kommentaare ei ole:
Ühel õhtul siuke lugu - vaatan rahulikult kodus telekat ja mingi imelik hääl. Siuke tširp-tširp putukahääl. Väga raske on siin seda edasi anda muide. 😄 Mõtlesin, et ju see tuli telekast. Millalgi teisel õhtul jälle sama hääl. Uurisin kodus kõiki seadmeid, aga aru ei saanud kust see ikkagi tuli. Ükskord oli Martin ka kodus ja õnneks kuulis ka, sest ma vaikselt hakkasin arvama, et äkki ma lihtsalt hakkan aru kaotama. Panime kaks pead kokku ja mõlemale tundus, et siuke putukas nagu kilk võiks sellist häält teha küll. Isegi guugeldasin kilgi häält ja no üks-ühele sama. A kust see kilk meile järsku elama tuli? Mingi.. elab siin nüüd nagu miška. Google ütles veel, et kui kilk majja elama tuleb siis ennustab see suurt õnne ja kilki maha lüüa ei tohi, sest see toob omakorda õnnetust. Kes mind vähegi teab, see teab ka seda, et ma usun igasuguseid märgilisi tähendusi ja sellele tuginedes elab see kilk siin surmani. Ja Google teadis ka seda öelda, et kilgi eluiga on ainult 8-10 nädalat. Kuna ma umbes nelja nädala pärast Eestisse tagasi lendan siis ei jää Martin siia vähemalt üksi, vaid kilk jääb elukaaslaseks. 😊
Neljapäeva õhtul oli Martinil mäng ja peale mängu on tal siuke asi, et emotsioonid on nii laes, et magamisest suurt midagi välja ei tule. Nii ta siis ongi üleval ja mängib xboxi või vaatab filmi või ega ma ka täpselt ei tea mis ta teeb. Igatahes ei maga. 😄 Ja mul on siis siuke komme, et ärkan keset ööd ja hakkan magamistoast hüüdma, et ta magama tuleks, sest ma ei taha enam üksi magada. Iga kord on nii, miks - ma ei tea. 😄 Igatahes olin just silmad lahti teinud ja tahtsin teda hüüdma hakata kui järsku voodi värisema hakkas. Bukarestis väga maavärinaid ei tunne muidu, sest ta asub epitsentrist ikkagi niivõrd kaugel. Kui aga siiski tunda on, tähendab see seda, et tegemist on tugevama maavärinaga. Seekord 5,4 palli. Nii tugevat maavärinat polnud terve 2019. aasta jooksul kordagi ja nüüd uue aasta esimesel kuul sai kohe siukse numbri kirja.
Paar päeva on juba 18-19 kraadi olnud ja õues jalutamine kohe eriti mõnus. Vudin aga oma 7km ära, söön mingi mõnusa lõunasöögi ja magan lõunaund. Võtan ikka tõsiselt seda puhkuseasja. 😄 Laupäeval käisin poodides ja ostsin omale uue kleidi. Põhimõtteliselt samasuguse nagu allpool oleval pildil, aga leopardimustrilise. Siuke tegumood on raseda seljas üks ilusamaid mu arust.
Pojule ostsin ka siit lõpuks esimesed asjad. Hea oli, et mul nimekiri kaasas oli, sest poes võttis silme eest ikka korralikult kirjuks. Hindadega on huvitav lugu. Ütleme, et sildil on hind 10€, aga kohalikus valuutas hinnaks 35 leid (7,3€). Ei saa selliste asjade käigu üle üldse kurta!
Siis veel näiteks siuke asi, et mudin ennast igal õhtul Bio Oil õliga. Eestis maksin 60ml pudeli eest miski 14€, aga siin sain 200ml pudeli 20€-ga. Money in the bank onju.
Mis mul veel pajatada on? Aa, ma muidu olin terve nädalavahetuse üksinda, sest eile õhtul oli abikaasal võõrsilmäng. Peale mängu kirjutab, et ta "tööpäev" kestis ainult 10 minutit, sest sai silma siniseks. Jälle. Reaalselt on tal igal aastal vähemalt ühel korral silm rullis peas! Kurat võtaks - järgmise venna kes silma kallale läheb, taon ära ka.
Aga, et see postitus siin ähvardusega ei lõppeks, siis teatan pidulikult, et eile tegin esimese laari vastlakukleid. Kerkisid nagu hullud! Järgmisel korral teen väiksemad igatahes.
Postitaja: LIINA J kell 2/03/2020 Kommentaare ei ole: