Tööstress ja kohanemisraskused | Psühhiaatria | Arsti nõuanded | Küsi nõu Eesti tipparstidelt! - Kliinik.ee Teemalehed
Arsti nõuanded Psühhiaatria Tööstress ja kohanemisraskused 31.10.09 / Psühhiaatria
Tere! Olen naisterahvas vanuses 40+. Viimased 2 kuud on olnud võrdlemisi pingelised - asutuse kolimine (kus olen töötanud üle 10 a) uude kohta ja vaevaline harjumine uue ümbrusega (tihti käisin mitu tiiru ümber maja, enne kui leidsin endas jõudu siseneda). Aga see asi enam-vähem lahenes ca kuuga. Ent nüüd on ees ootamas veel 2 kuud ebameeldivat olukorda - kolleeg, kellega töötame ühes toas, koondatakse ja tema ülesanded tulevad mulle üle. Tunnen end peaaegu et süüdlasena selles, ja ometi peame need 2 kuud veel külg külje kõrval töötama... Ajuti tabavad mind käte värisemine, pearinglus, peopesad lähevad märjaks jne. Perearst kirjutas välja kõige lahjemat Xanaxit, aga seda tarvitan vaid äärmuslikes olukordades - püüan läbi ajada looduslike, käsimüügist saada olevate vahenditega (lisaks põen kõrgvererõhktõbe ja sidekoehaigust, neid rohtusid võtan niigi). Elan üksi, lapsi pole, lähedasi sõpru-tuttavaid samuti mitte. Halvad mõtted ei taha kuhugi kaduda, uni on häiritud, söögiisugi pole endine (ehkki olen normaalkaalus). Mõni päev tagasi külastasin oma eakat ema, kes sõna otseses mõttes halises selle pärast, et meie suvemaja igast otsast laguneb ning pole, kes seda kõpitseks (ja poleks ka odav töö muidugi). Kas oli nüüd selle jutu kuulamine (kõlas peaaegu nagu etteheide mulle, aga elan hoopis teises linnas ja maale satun harva) viimaseks piisaks, kuid mind tabas veel üks ebameeldiv nähtus - nagu netist lugesin, nimetatakse neid vokaalseteks tikkideks. Ennekõike kimbutavad need mind tänaval, kus palju autosid ja inimesi. Ja pruukis vaid piletikontrollil bussi siseneda, kui ma peaaegu et paanikasse sattusin (ehkki endal pilet olemas). Muidugi liigub mõte ka selles suunas, et tegu võib olla n-ö ealiste iseärasustega, aga pingeid on hetkel tõesti liiga palju minu jaoks. Kas peaksin psühhiaatri poole pöörduma? Kõige hirmutavam on siiski see, mismoodi eelolevad 2 kuud talutavalt üle elada... (P.S. Kuulsa "Enneti palve" leidsin ka - sellega teen juba täna algust!). Suur tänu, kui leidsite aega selle suht pika kurtmise läbi lugeda. Jään ootama vastust. Arst vastas:
Tundke rõõmu - Teil on töö. Vabariigis on üle 100 000 töötu ja neil on probleemid. Teil on töö ja tegelege sellega. Kõiki Eestirahva muresid ei saa endale sülle võtta, sellega peaks riigivalitsus tegelema. Peaks. Suhelge töökaaslasega inimlikult ja tööalese asjalikkusega. Nutulaul ja sügav empaatiline kaastunne siin ei aita. Aitab mingi praktiline kaasamõtlemine uue töökoha leidmisel (kui ideid ja mõtteid on). Tasa-targu mõelge uuele töökorraldusele kahe kuu pärast. Tugevdage tervist, et eluvõitluses vastu pidada. Elu ongi võitlus, olelusvõitlus või siis nagu sportlik võistlus - viimased langevad välja. Kapitali ühiskond on selline, armutu. Kes seda ei mõista, tambitakse maha, kaastundeta. Kahjuks. Igas inimeses on palju kasutamata reserve, avastamata talendikust, isegi geniaalsust. Leidke need varud endas (vt. minu äsjailmunud rmt. "Väljavalitu", seal hulgi, 40 aasta tohtritööst tulenevaid soovitusi). Parimat soovides, Jüri O.-M. Ennet Kas see arutelu oli kasulik?
Vastas dr Jüri Ennet Kas vanemate koos või eraldi elada, selles pole küsimus. Küsimus on selles, et kas elate ISESEISVALT või olete vanematest sõtuv, tõmmata-tõugata nagu 14-15 aastane Tüdruk. Esiteks, iseseisvus. Teiseks, ...