ptk:skautluse_ajalugu [Skaudijuhi käsiraamat]
[[ptk:skautluse_ajalugu]]
Käidud rada: » skautluse_ajalugu
See versioon (18/01/13 22:56) on toimetuse poolt heaks kiidetud.
Robert Baden-Powell (Robert Stephenson Smyth Baden-Powell) sündis 22.02.1857 Londonis. Tema isa oli professor ja peres oli kokku seitse last (Robert oli viies). Poisipõlves käis ta vendadega tihti matkamas, kus õppis tegema sõlmi, kaarti lugema, toidu tegemist väljas jpm.
19-aastaselt alustas Robert sõjaväeteenistust Indias 5. kaardiväe komandörina. Väljaõppeks jaotas ta mehed väikestesse salkadesse ja hakkas läbi viima palju mitmekülgsemat välitreeningut rividrilli asemel. Skautluse salgasüsteem tuleb just sealt. 1884-1889 koondas ta oma harjutused, vestlused ja ülestähendused raamatusse „Aids to Scouting“ („Abiks luuramisele“).
1899 osales Baden-Powell kaitsesõjas Lõuna-Aafrikas. Maefekingi linna kaitses ta linna komandandina 217 päeva. Linna noormehed ja poisid pani B-P käskjalgadeks luure, side ja tuletõrje aladele. Kuna poisid võtsid asja tõsiselt, saavutati 1900. aastal võit ja Baden-Powell ülendati kindralmajoriks.
1907. aastal korraldas ta 22 poisile salgasüsteemis laagri Brownsea saarel. Salku oli laagris neli: peoleo, hunt, ronk ja härg. Laager õnnestus ja B-P lõpetas varsti raamatu „Scouting for Boys“ kirjutamise, mille ajendiks oli tema poolt välja töötatud kasvatussüsteem. Kui „Aids to Scouting“ oli raamat luurajatele, siis „Scouting for Boys“ pole enam sõjalise sisuga ja „scout“ ei tähenda enam luurajat kui sõjameest, vaid B-P oli loonud sõnale uue tähenduse. Poiste algatusel tekkis skaudiüksusi üle kogu Inglismaa ja liikumine levis ka teistesse maadesse. Varsti ilmus B-P gaidi käsiraamat. Praegu on liikumisse haaratud umbes 28 miljonit skautlikku noort rohkem kui 217 riigist. 1910. aastal läks B-P sõjaväest erru ja pühendas end täielikult uue liikumise arendamisele.
1937. aastal külastas Baden-Powell ka Eestit. Peale seda aastat läks ta erru ja veetis ülejäänud elu Nairobi linnas Aafrikas, kus ta suri 8. jaanuaril 1941.
Skautluse ideeallikas ja tekkimine
Skautluse levik- WOSM
Nõnda leviski skautlus lühikese aja jooksul paljudesse maadesse, jõudes sealjuures üsna kiiresti ka Eestisse (aastatel 1911-12).
Skautluse arenemine ja laienemine 1916 – skautluse noorim aste: hundud, klassikaliselt 8-12 aastased poisid. 1918 – skaudieast välja kasvanud poistele: vanemskautlus, 16-20 eluaastat. 1925 – händikäp-skautlus, mõeldud kehaliste puuetega poistele.
Skaudiliikumisest sai enimtuntud ja -tunnustatud noorteliikumine maailmas ning väga paljud inimesed on sellest osa saanud. Seda enamasti nooremas eas, kuid on ka neid, kes on aktiivselt asja juurde jäänud kogu eluks. B-P poolt on sõnastatud ka selline ütlemine: „Kord skaut – alati skaut!“.
Anton Õunapuu oli hea sportlane ja spordiseltsi „Kalev“ liige. Seltsi toetusel asus ta Soome õppima ning lõpetas Helsingis Võimlemise Instituudi. 1913. aastal tuli ta Eestisse tagasi ja töötas mitmetes koolides võimlemisõpetajana. Tuntuks sai Anton Õunapuu Reaalkooli ja Tallinna Kommertskooli võimlemisõpetajana, sest neis koolides asutas ta 1917. aastal skaudirühmad. Liikumine laienes ja peagi loodi Tallinna Skautide Malev.
1917. aasta suvel määrati Anton Õunapuu linna politseimeistriks. Ta organiseeris umbes paarisajast koolinoorest korra eest hoolitseva õppiva Noorsoo Roodu. Kui algas Vabadussõda, läks Anton Õunapuu rindele ja sõdis „Kalevi Maleva“ koosseisus. Eesti vabaduse eest võitles rindel kokku umbes 50 skauti, 9 neist said surma. 1919. aasta Järveküla lahingus Narva lähedal sai Anton Õunapuu haavata ja toodi Tallinnasse ravile, kuid läks enne täielikku paranemist uuesti rindele, kus ta 2. aprillil 1919 ka surma sai.
Eesti skaudiliikumise isa maeti 9. aprillil 1919 oma sünnipaiga kalmistule Vändras. 1940. aasta mais avati tema sõjas langemise kohale üle 2 meetri kõrgune graniitsammas. Sama aasta lõpul see sammas seoses kommunistide võimuletulekuga hävitati.
Skautlus Eestis
Anton Õunapuu polnud ainus, kes skautluse ideed Eestis propageeris. 1911. aastal üritasid Tallinna Peetri Reaalkooli poisid luua oma üksust, kuid vähese huvi tõttu jäi see idee pooleli.
Esimene ametlikult registreeritud üksus alustas tegevust 1912. aastal Pärnus. Sealne liikmete arv oli kuni 30 skauti ja poiste vanus 12-17 aastat. Koondused toimusid neil vähemalt kord nädalas, kus suhtluskeel oli vene keel, kuid omavahel räägiti ka eesti ja saksa keeles. 1917. aastal pommitasid sakslased Pärnut ja gümnaasium, kus poisid õppisid, evakueeriti. Enne seda rüüstasid vene sõdurid skautide kodu ja pillasid nende varanduse laiali. Selletõttu lõppes sealne skautlik tegevus, mis oli kestnud viis aastat. Aastail 1916-1917 tekkisid skaudirühmad mitmel pool Eestimaal.
ptk/skautluse_ajalugu.txt · Viimati muutnud: 2013/01/18 22:56 persoon ott