not/yet another baby blog: Minu elu esimesed kõrvetised ja idülliline jaanilaupäev!
Paljud rasedad kannatavad kõrvetiste all. Kuni eilse ööni ei teadnud ma, mis need ongi ja nüüd viimast otsa rase - ei pääsenud!
Seda enam - minul on mingi eriline organism, et ei tule mingeid röhitsusi, ma ei oska seda teha! Ma ei tea, kuidas inimestel tuleb selline asi ja automaatselt. Ehk siis, ma ei tea, mis tunne seegi on, nii, et kui sealt kaudu mingi õhk peaks tulema, see on ju nii jube tunne. Mulle vähemalt täiesti harjumatu asi. Aga kui mingi happeline, söövitav, kõrvetav õhumull on pidevalt kurgus - ougaad! Ja see oli nii kohutav, ära ei läinud, et ma mõtlesin, et annan otsad.
Võib-olla mõni on koguaeg kõrvetistega hädas ja loeb praegu - see Lilli on eriline hellik ikka. Aga no, ma kuumasin üle kere hommikuni välja, muudkui kõrvetasin ja mõtlesin, et ma suren kohe ära.
Ok, olin kuulnud, et piima juuakse, kui kõrvetised on. Jõin siis kahe paiku oma Hapsi tühjaks - kohe mõjus ja sain umbes 1,5h magada. Siis ärkasin uuesti sama jandiga ja vaatan, krt kell nii vähe! Jõin piima ja jälle sain magada. Ja nii iga paari tunni tagant, kuni lõpuks lõunast, nagu zombie, ärkasin.
Sellest ma pole ka iial aru saanud, mis häda on inimestel, et kliimaseade ja ventikad, kogu see möll, peab koguaeg huugama. Kuidas nad haigeks ei jää? Ja miks nad nii vihased on, kui nad ei saa oma ventikat? Nüüd rasedana tean täpselt. Enne rasedust mul ei olnudki ventikat ja nüüd ostsime koju ventika, konditsioneerid lasime autos korralikult ära täitsa, filtrid vahetada - rase naine ei saa muidu ellu jäädud.
Ja jälle ma kordan seda tõde: rasedus on enda keha tundmaõppimise kursus. Nii huvitav, mida kõike võib mõelda ja tunda, mis elusees mõttessegi ei tule või arvad, et need tühised asjad sinuga ei juhtu - nagu hull ventika vajadus või kõrvetised. Või millised tulised põhimõtted täielikult kõigutatud saavad. Ja peale lapse sündi see tee kindlasti jätkub. Või noh, kehalised tundmused loodetavasti taanduvad samale tasemele, mis olid enne rasedust. Kõrvetisi küll kellelegi mitte iial ei soovi.
Rase on selles osas hea olla, et põhjus olemas, miks mitte mingeid jaanipäevaplaane teha - ahh, tead nii lõpurase, et kuhu ikka minna end väsitama. Samas, elukaaslane juba läks minema - meelelahutusala inimestel on ikka nädalavahetused ja sellised pühad põhilised tööajad. Ja nüüd siin kodus mõtlen, et midagi nagu teha ei viitsi, seltskondlik olla ei taha, samas on igav - peaks midagi teravat sööma - äkki saaks ajaviiteks sünnitama minna.
Teisest küljest - äkki see lõppeb lihtsalt järjekordse kõrvetisteõudusega. Ja jaanipäeval lapse sünnipäev - vaene laps, keegi sünnale ei tule ja kingirahad ka otsas. Ma pean veel selle plaani enda jaoks läbi mõtlema...
Teile, aktiivsetele jaanipäevalistele, edu poejärjekordades, kus iga teine on suure käruga, milles on 20 pakki šaslõkki, vorsti, kastidega õlut ja rummikoola materjali, naistele kast Viru Valge Coolerit või muud värvilist kleepekat, blokk suitsu. Jalas on meestel surfimustriga ujumispüksid, flipflop plätud, seljas 2 nr't väiksem roosa või kollane t-särk, pead on kiilakad ja kuklal on volt, mille vahel on higitilk. Selle kõige peal on tagurpidi kuklale pandud päikseprillid. Ja kõik see kraam veetakse oma peenesse liisingus olevasse maasturisse, kus käib vali tümakamuusika: jaanipäevaks kõrgeks kasvaaab rohiiii... ja kõigil on näpud püsti, sest mega pull on olla. Ja kindlasti tuleb sealt ka lause: õuuu, ää! Head jaaaaani!
Või siis on teil lihtsalt tore, mõnusalt sõpradega maal, heade söökide ja jookidega, mõnusa saunaga ning ilma poe- ja praamijärjekordadeta ega selle stereotüüpse ossibandeta. Aga kas see oleks ikka sellisel juhul see ehe Eesti jaanipäev - ma ei usu!
Postitaja: Lilli Lees-Leesmaa kell 15:11:00
Sildid: jaanipäev, kõrvetised
Sinitihane 23. juuni 2016 17:48
Soh, ma sain su blogi nüüd algusest lõpuni loetud! Mõnus lugemine! Vahel leidsin su kogemustes ennast, vahel suuri erinevusi. Ma naudin rasedust nimelt täiega, sest vahepeal olin juba peale kuueaastast edutut üritamist olukorraga leppimas. No ja siis tuli üllatus ja nüüd muidugi näen seda kauaoodatud seisundit hoopis teiste silmadega, imetlen aeg-ajalt oma kõhtu, tunnen end kummaliselt saledana ja isegi esimene väike venitusarm tekitas pigemini rõõmsat elevust. Kauaootajate kiiksud! ;)
Lilli Lees-Leesmaa 23. juuni 2016 18:05
Nii tore, et siin lugemas oled! Ja eriti tore, et rase oled, eriti peale pikka üritamist. Raseduse tunne on mul selline, nagu on, aga ma olen ülirahul, et see siiski õnnestus. Alles eile mõtlesin sellele :) Rasedusbandaaž, mis käib üleni kõhule, sellega ma rahule ei jäänud - suur number küll, aga kuidagi soonis puusadesse sisse ja suvel on ikka päris palav ka sellega, ma arvan. Mind see ahistas, mitte ei toetanud. Siis ostsin apteegist Gerda vöö, mida saab reguleerida. algul tundus, et ohh päris hea, aga tegelt see ka ahistas. Nii, et eriline bandaaži inimene ma vist ei ole. Aga mis on väga hea toestus - TUUB. Tegin sellest postituse ka ja tõesti soovitan. Pealegi, seda saab kanda nii raseduse ajal kui pärast seda. Samas on inimesi, kes ka bandaaže soovitavad, nii, et eks ole individuaalne.
Sinitihane 23. juuni 2016 22:10
Lilli Lees-Leesmaa 23. juuni 2016 22:31
Laura Kütt 26. juuni 2016 17:55
Anonüümne 23. juuni 2016 20:08
Ma poleks küll julgenud Hapsi juua,see on ju ise juba hapu ja tekitab vast kõrvetisi äkki juurdegi. Aga mul olid väga mõõdukad kõrvetised, tavalise piima joomine aitas. Aga seda mäletan isegi, et pelmeenid tegid hullemaks :D
Lilli Lees-Leesmaa 23. juuni 2016 22:28
no mõtlesin, et keefiri või hapupiimajook ja täitsa mõjus õnneks :D
Anonüümne 24. juuni 2016 02:15
Anonüümne 24. juuni 2016 10:32
uhh, tulid meelde need raseduseaegsed kõrvetised.... mul oli käekotis pakk Renniet, autos pakk Renniet, kodus pakk Renniet :) kui apteegis juhtub Renniele pilk peale siis tuleb see maitse lausa suhu :) vähemalt on Sul vedanud, et raseduse lõpus said kõrvetised, minul olid need pidevalt alates mingist 5 kuust vist