Marise blogi: There is a road from the eye to the heart that does not go through the intellect.
Mul on isegi üks täitsa huvitav mõte, millest võiks JÄRGMISES postituses rääkida. Või noh... minu meelest on täitsa põnev vähemalt. Ma lihtsalt loodan, et ma suudan selle huvitavalt ette kanda ka. Täna räägiks siis laulupeost natuke. Puhanuna ja kosununa tagant järgi mõeldes olen ma ikkagi hüpesuperrõõmus, et läksin. Ega mul ka koha peal selle vastu midagi ei olnud, lihtsalt proovid olid niiiiii väsitavad ja päike oli niiiii kuum. Ja päris mitmel korral olin kohe-kohe minestamas. Igatahes oli pidu vägagi õnnestunud, sest aktuaalne kaamera tegi minuga intervjuu ka. Mis ma ikka rääkida mõistsin... "emotsioonid on laes, päike ei takista ning üldse on kõik üliväga super!!" Kulla kutse ajal olin ka kaadris, nii et vundament mu tulevasele edukusele ongi laotud. :) VÄGA palju toredaid tuttavaid nägin ka ning mul on siiralt kahju, et ma kõigiga rohkem aega veeta ei saanud.Vabadel hetkedel käisime peamiselt Signe ja Lauraga ringi ning ma pean mainima, et minu ja Laura fantaasia on... ummm... täiesti piiramatu. :) Kõige raskem hetk oli minu meelest siis, kui me ootasime rokikoori järel lavale minemist. NAD. KORDASID. IGAT. LAULU. Ma tean küll, et tegelikult oli see ilus ja liigutav ja kogu see ühtsustunne ja... aga seal lõõskava päikese all rahvamassi vahele litsutuna enda järge oodata oli täielik piin. Õhk oli täiesti otsas, tuult raputades hapnik ei liikunud. Väga-väga paljud istusid maas, pea põlvede vahel, sest neil oli ootamisest paha. Mõned oksendasid. Suhteliselt paljud minestasid. Selle aja jooksul nägin ka kahte inimest, kes veeti ootamisjärjekorrast kanderaamil minema. Minul läks korraks silme eest mustaks, aga midagi hullemat ei juhtunud. Pea valutas lihtsalt täiest jõust. Kõik nurisesid ja ma nägin, kuidas üks tüdruk hakkas nutma, kui esinejad ka oma viimast laulu kordasid. Ja seda mitte liigutusest, vaid puhtast meeleheitsest, eks. Aga kui me lõpuks lavale varju laulma läksime, ei, tormasime, olid kõik mu piinad korrapealt lõppenud. Ma olin justkui üleskeeratud. Laulsin rõõmsalt ja lehvitasin aeg-ajalt Signe lippu ja tegin eeskujulikult lainet kaasa ja plaksutasin karjusin oma hääle (mis oli juba rongkäigust väsinud) täiesti kähedaks. Ausalt. Ma ei tea, kuna ma viimati niiii palju hõisata ning karjuda oleksin saanud. 2009. aasta laulupeol? PEAAEGU oleksin lõpus nutma ka hakanud. Aga kuna minu kõrval seisis maailma kõige tuimem inimene (mitte Signe), siis tõmbas ta mul kõvasti hoogu maha. Ta ei karjunud, ei plaksutanud, ei teinud lainet. Ei naeratanud. Ei kurvastanud lõpus. Ei jälginud dirigenti. Nohises enda laulikus ning mossitas. Tal polnud ükski laul ka peas. Oleks siis veel mingi pirtsutav minuvanune, aga ei. Ma usun, et ta oli kuskil seitseteist/kaheksateist. Masendav. Tagasiteel soojenesid mu suhted Kristi õe Beritiga. Ja Laura pisitillukese õeraasukese le Martaga. :) Bussis tegime halelollakat muinasjuttu boheemlasest Frederikust ja piljardipallist, hahahahaaa. Koju jõudime kolm tundi hiljem planeeritust, aga noh... Tartusse jõudes laulsime Tartu marssi, kuid koheselt käsiti meil vait ka olla. Ma loodan, et teile meeldisid mu suvised pildid. :)
Ja mainiks veelkord, kui rõõmus ma ikka mineku üle olen, ei kahetse üldse. Peo lõpp kaalus kõik mu piinad üles ning viimased... kakskümmend kaheksa tundi on mind pidevalt "Mis maa see on?" kummitanud. Appiii.
keith July 5, 2011 at 1:10 PM
minul, kui rokikooris laulnud lauljal, oli kopp ees nende kordamisest. see oli väga tüütu neid kõiki uuesti laulda. okei, need OLID ja ON head laulud, aga no kuulge. keegi ei viitsi ühte ja sama laulu teist korda kuulata.
mina mitte PEAAEGU vaid hakkasingi nutma. viimased kolm laulu (põhjamaa, mu isamaa on minu arm, mesipuu), neid mina laulda ei suutnud. maigutasin lihtsalt suud. :D (A)
ja see oli minumeelest üliarmas, et mesipuud nõuti. ilma selleta lihtsalt EI SAA laulupidu olla.
ja ülitore oli see, et ma sind nägin!!! üle niiiiiiiiiiiiiiiiiiiiiii pika aja.
tibu! (K)
Mannu July 5, 2011 at 3:17 PM
No täpselt, ma siin arvasin, et see on minu kui pirtsaka lastekooritšiki subjektiivne arvamus ning ma ei oska väärtustada veel selliseid suuri asju. Aga... see oli ikka julm piinlemine. Ning kõik need laulud olid niiiiiiiiii pikad!
Mmmm, nii nunnu. :) Ma tundsin ennast nagu ükskõikne jäämägi, kui ma kõikide pisaraid enda ümber nägin. Sest mina ei nutnud. Aga ma olin rohkem selline rõõmus, hõiskasin ja naersin. Ja muidugi võttis tuim inimene mu kõrval poole mu entusiasmist ära. :)
Mesipuu on AWESOME. Ja nii tore oli sind ka näha! :)
L. July 5, 2011 at 5:23 PM
Nii naljakas on lugeda kuidas kõik lauljad hädaldavad oma blogides laulupeo ja selle kuumuse üle. Meie, tantsijad, tantsisime 6 päeva, (millest 4 päeval päevas 12 tundi) selle palavusega ja lauspäikese all ja pildime samamoodi ootama oma järjekorda rahvamassis ja keegi ei nurisenud. Meie, neiud olime veel viimased, kes platsilt ära said ning kõik olid õnnelikud ja rõõmsad. Ainukesed asjad, mille üle nuriseti olid pesemisjärjekorrad ja jalavalud, sest tõesti me kõndisime ja tantsisime palju. Aa ja kolmel päeval olime enam-vähem terve päeva paksudes rahvariietes ja me ei saanud hingatagi, sest tõesti rahvariiete vöö tõmmatakse väga tugevalt ümber. Soovitan proovida kui võimalus tekib.
Mannu July 5, 2011 at 10:58 PM
Ummm... kui ma su pikka kommentaari praegu loen, pean märkima, et see läheb sulle vist ikka vägagi korda. Niisiis, palun vabandust kui jätsin mulje, et mul oli raskem kui tantsijatel. EI OLNUD. Aga kusjuures ma ei maininud ka kordagi, ei "oioi, mul on nii raske ja tantsijatel käib lust ja lillepidu." See, et ma mõtlesin mainida, kuidas kari inimesi järjekorras minestas, ei ole mingi vandenõu tantsijate vastu. Ausalt! Ning kui sa arvad, et mina ei olnud väga õnnelik ja rõõmus, siis loe postitus uuesti läbi. Minu meelest terve loo point ongi see, kui tore mul rasketest proovidest hoolimata oli(ja rõhutan, et proovid POLNUD raskemad kui tantsijatel!).
Ning mainiks, et meiegi polnud just bikiinide ega lühikeste kleidikeste väel, nii et ma tean, mida tähendab kuumus. Ja pesemisjärjekordade üle ma ei vingunud.
Loodan, et ma sellega sind ei solvanud, sest ma tõesti vihkan neti kaudu tülitsemist!
Ja veel loodan, et sul on väga awesome suvi ning sa ei lase enda tuju minu vastusest rikkuda! :)
L. July 6, 2011 at 5:58 PM
Mul on nii halb tunne nüüd oma kommentaari pärast. Ma ei oska ennast hästi väljendada ning see kommentaar kukkus haledalt välja. Võibolla võtad sina ka seda natuke liiga tõsiselt :). Ma üldse ei mõelnud seda vihaga ja ma ei tahtnud tülitseda. Võibolla mu kommentaar tundub liiga julm aga ma ei tahtnud seda. Ma kirjutasin ka , et naljakas on lugeda ja ma ei võtnudki seda postitust üldse tõsiselt ja nii, et sa ütleksid midagi halba tantsijate kohta jne. Ja ma ei võtnud ültse seda nagu ainult sinu kohta vaid ka teiste lauljate kohta. Sina ka ütlesid , et kõik nurisesid ja ma olen ka teiste blogidest lugenud ja ma lihtsalt tahtsin öelda, et teil ei olnud ainukesena raske.
Vabandan, et see kommentaar haledalt välja kukkus ja sa ei solvanud mind ja ma ei lase enda tuju sellest vastusest rikkuda. Järgmine kord hoian suu kinni :D
Mannu July 6, 2011 at 9:31 PM
Oh, pole hullu, ma ei võtnud seda üldse isiklikult. :) Ma ise ei oska ka ennast kunagi väljendada. Sellepärst tundub minu vastus ka nii kuri... vähemalt see keskmine osa.
Ja sa ei pea üldse suud kinni hoidma järgmisel korral, võid vabalt kommenteerida. :) Mul on niigi vähe kommentaare (VIHJEVIHJEVIHJE!).
Life is like a painting put without a rabber . August 16, 2011 at 11:37 PM
Suhted soojenesid Laura pisitillukese õeraasukese le Martaga. ???????????
ei soojenenud minu arust .
Mannu August 19, 2011 at 9:02 AM
Soojenesid küll!!