(Kooli)kiusamisest läbi minu elu – Marge blogi
2. dets. 2018 26. mai 2019 Marge
„Vaata, millised riided tal on!“
„Ta haiseb!“
„Ta on nii loll!“
„Ta on nohik!“
„Mina tema kõrvale ei istu!“
Nii lihtne on kedagi tõrjuda. Palju raskem on tõrjutud olla. Ikka ja jälle satub minu teele inimesi, kes arvavad, et neil on siin maailmas olla rohkem õigust kui teistel nende ümber. Töötan nüüd koolis ja näen seda veel enam, sest olgem ausad, lapsed on õelad ja tihti on selle taga kodud. See ei tähenda, et vanemad oleks ilmtingimata õelad, see tähendab, et kodus on tolereeritud teiste mõnitamist ja narrimist. Tolereerimise alla loen ka ükskõiksuse ehk selle, kui Su laps kellestki halvasti räägib ja Sa selle lihtsalt kõrvust mööda lased ilma selgitusteta.
tihtipeale tõrjutakse inimesi asjade eest, mille osas ei saa nad ise kuigi palju kaasa rääkida
Lähme nüüd ajas päris palju tagasi. Umbes sellesse aega, mil ise alles algklassides käisin. Minu vanematel ei olnud palju raha. Või noh, oleks õigem öelda minu emal, sest minu isa tegi samal ajal vanglas aega parajaks. Minu ema raha aga kulus suuremas osas alkoholi peale. Selleks, et koolilõuna saaks tasutud ja et mul oleks ka taskuraha, millega pärast tunde poodi minna, rääkimata etendustest ja muudest väljasõitudest, tuli võtta kasutusele ekstreemsemad meetmed ja oma ema tagant raha varastada. Koolis sain pideva lõõpimise osaliseks, et me oleme nii vaesed ja ei saa endale midagi lubada. 2. klassi pildil olen nukitsamehe soenguga ja lõhkise ninaalusega, sest kellelgi polnud meeles, et klasside pildistamine on. Ühe korra elus olen püüdnud ka poest varastada ja sellega vahele jäänud. Siin ei ole mingit seost minu vanglas istunud isaga, vaid sellega, et tahtsin ka olla popp ja ka endale midagi lubada! Mäletan, kuidas politsei mu koju viis ja küsis, kas eelistan ise vanematele rääkida. Kui vastasin jah, siis kinnitasid nad, et homme helistavad ise mu emale, aga täna on võimalus mul endal kõik ausalt ära rääkida. Rääkisin. Nemad enam loomulikult ei helistanud. Rohkem ei ole ma mitte kunagi elus midagi varastanud või ilma loata võtnud.
Nüüd kui Sa vähegi viitsid süveneda – mind tõrjuti, kuna mul ei olnud piisavalt (kelle jaoks?) raha, aga kui palju mul lapsena on seda võimalus mõjutada? Null. Seega, miks mina lapsena pidin kannatama oma vanemate probleemide pärast? Mõttekoht.
püüa mõista, mitte hukka mõista
Hüppame põhikooli. Joomingud minu kodus tihenesid, ka isa oli juba ammu koju naasnud. Hakkasin puuduma unetute ööde ja siniste silmaaluste pärast. Sinikate pärast enda kehal. Kedagi ei huvitanud. Keegi ei küsinud. Ise ei julgenud rääkida. Samas hingelt olin nii tugevaks kasvanud, teadsin, et ükskõik, mis minuga ka ei juhtuks, hullemini see mulle mõjuda ei saaks nagunii. Klassis käis üks tüdruk. Määrdunud riietega, jah. Näiliselt selline, et kodune keskkond on ilmselt natukene kehvem kui mõnel õpetaja lapsel. Ja hakkas tulema: „mina ei taha selle haisukolli kõrval istuda“; „ta on rõve“ jne. Olin üks kahest, kes tema kõrvale oli nõus istuma, meist ei saanud kunagi häid sõpru (for the record, ka teiste klassikaaslastega ei ole ma tänaseks sõber), aga vähemalt koolis oli üks inimene, kellele toetuda. Kiusatavaks ma ei muutunud, mäletate, olin liiga tugev hinges juba selleks ajaks – mind ei kõigutanud enam miski, mis „aadlikel“ öelda oli või et nad ei soovinud minu sõbrad (enam) olla.
Ja ma küsin veelkord Sinult, hea lugeja – kuidas oli see noor selles süüdi, et teda tõrjuti asjade eest, mida tema ise parandada ei saanud? Mõttekoht.
kas sa oled päriselt hea inimene, selles on küsimus
Kuna see siin ei ole elulooraamat, siis las miljon vahepealset juhtumit jäävad sinnapaika. Jõuame tänapäeva, kus ma olen juba ise õpetaja, aga olukorras, kus elu on mind õpetanud asju märkama. Ma näen, kui õpilane ei taha teise kõrval istuda ega temaga suhelda, ma näen, kui sööklas lükatakse või teine õpilane toolilt maha, et ei peaks „selle rõvediku“ vastas üle laua istuma. Ma kuulen, kuidas õpilased TUNNI AJAL sõidavad oma laudadega ühte ja teise nurka, et istuda võimalikult kaugel klassikaaslasest. Ma kuulen, kuidas talle ei soovita laenata pliiatsiteritajat, sest mine tea, kui mitu korda peab seda pärast desinfitseerima. Ja peaaegu, et minu senise kogemuse kõrgem tase oli, kui kaasõpilased keeldusid jõulupakki tegemast ja saamast sellelt õpilaselt. Või ei teagi, võibolla on kõrgem tase siiski see, kui sa kirjutad oma vihikule seda õpetajale ulatades, et palun seda mitte teiste vihikutega kokku panna, sest sinu vihikut võivad puutuda ainult see ja see õpilane ning õpetaja. Mida kuradit, ma küsin? Kelleks Sa ennast pead? Miks Sa (eksikombel) arvad, et Sa oled parem inimene?
Mulle teeb see teadmine tohutult haiget, et koolides ei ole tänaseni midagi muutunud, sest noored on endiselt õelust täis ja nende vanematel pole öelda muud kui „Mina ei hakka sekkuma!“. Tahaks karjuda, nutta ja siis lihtsalt neile kiusajatele öelda välja kõik, mida süda ihkab. Käia neist ringiga mööda ja neid mitte teretada, et nad saaks aru, mis tunne see on. Aga ma ei suuda, sest õelus pole minu maitse ega stiil. Elu õpetas mind olema viisakas kõigi vastu. Sa ei pea olema kõigi sõber, kõik ei saagi meile meeldida. Sa ei pea kõigiga suhtlema ja eluvaldkondade üle arutlema. Sa ei pea kõigiga käest kinni hoidma. Sa ei pea jagama oma hambaharja või aluspesu. Aga kurat võtaks, Sa pead oskama olla viisakas KÕIGI vastu! Ükskõik, millised on tema riided või perekondlik taust, ükskõik kui hästi või halvasti ta koolis õpib, kuidas ta kõnnib-istub-räägib. Minu jaoks on täiesti talumatu, kui mõni inimene on teise vastu sihilikult vastik. Olen iga päev tänulik, et mu oma laps on neist suurem (südamelt) ja loodan, et ta ei kaota kunagi seda siirust endas! Ma olen üsna tolerantne inimene, aga kui Sa ei oska olla viisakas teiste inimestega, kellel on õigus sama palju olla siin maailmas kui Sul, siis minu ellu Sa ei mahu. Ükskõik, oled mu kolleeg või sugulane, pereliige või juhututtav. Ma ei ütle sõber, sest kui see on Sinu stiil, siis pole võimalik, et me kunagi üldse sõbrad oleme olnud. Ma loodan, et see annab Sulle mõista, mida võiks tunda need, keda tõrjud!
Lugupeetud kiusaja!
Sa ei ole halb inimene, ma tean.
Sul on lihtsalt valearusaam kuuluvuse olulisusest ja eksiarvamus, et see käitumine teeb Su teiste kaaslaste silmis kuidagi ägedamaks!
Ma loodan, et ka Sina jõuad peatselt selgusele, mis on elus päriselt oluline.
Soovituslik kirjandus (eriti kooliealiste laste) vanematele
Kiusamisvaba kooli miniõpik lapsevanematele
kiusaja
margeõpetab
Previous Vana maja uus ilme ehk kuidas me vannituba renoveerisime
Next Rahast raharumala silme läbi
2. dets. 2018, 19:28
Oh, Marge, ei teagi kohe mida öelda. 😦
Olen ise koolikiusamist pealt näinud ( oma klassiõde) ja minu süü on see, et ma ei astunud vahele. Ma oleks võinud olla see õlg kellele toetuda, aga paraku olin see õlg, kes seisis tuimalt paigal ja lasi kõigel juhtuda. Vaikiv pealtvaataja.
Nüüd püüan ma tütrele igal võimalikul sammul rääkida ja suunata teda alati vahele astuma ja mitte pealt vaadata kuidas ligimest kiusatakse, veel vähem olla ise kiusaja rollis.
2. dets. 2018, 19:42
Sellega oled juba teinud palju rohkem, kui mitmed teised vanemad ❤ On asju, mida mõistame alles, kui oleme kasvanud ja elanud ja elu näinud. Ma saan aru, miks paljud noored ei mõista enda tegude tagajärgi ja saan aru, miks nad seda teevad – see teine inimene on teistsugune (vaesem, kehvemate hinnetega, kehvemate vanematega.. jne). Kui Sa nüüd enda ümber ringi vaatad, siis mõistad, et teistsuguseks olemise pärast tõrjuvad ka täiskasvanud täiskasvanuid päris mitmel juhul – ja seda vaatavad pealt nende lapsed. Seega ei ole kiusamise põhjuseid väga kaugelt otsida tarvis. Sinu kasuks ütlen veel – pigem olla vaikiv pealtvaataja kui kiusaja! Mõnikord mõtlen elule tagasi vaadates, et isegi mul kiusatavana on ilmselt täna parem tunne kui neil, kes kiusasid.
Hõbe ütles:
9. dets. 2018, 13:23
Väga hea postitus. Aga ma kardan, et see läheb hinge pigem sellistele inimestele, keda kiusati või kes tunnevad end süüdi, et vahele ei läinud, mitte kiusajatele. Et need endised kiusajad oma lapsi kiusajateks ei kasvataks, vaid sekkuma.
Kui mina koolis käisin, siis keegi ei rääkinud, et peab sekkuma. Peab sellest kellelegi rääkima, kui näed, et kiusatakse.
Mina tunnen ennast halvasti, sest mul võttis 6-7 aastat, et minna vahele, kiusajad minema ajada, kui jälle kiusati klassivenda, kes oli armutu koolikousamise all kannatanud esimesest klassist saati. Tavalised põhjused, vaene pere, mustad riided, vist isegi vägivaldne pere… ega ta ise tore poiss ka polnud. vahele minemise pärast narriti mind ka veidi, mitte kauem kui nädal, sest mul oli ükskõik. Paks nahk. Paks nahk 6-7 aastase nohikuks norimise pärast.
Pärast seda tema kiusamine ka vaibus. Oleks ma varem sekkunud, oleks ehk varem lõppenud? Aga ma ei teadnud varem, et saab vahele minna. Et sellest abi on. Ma saan aru, et olin laps ja lapsed ei tule ise kõige peale ja parem hilja kui mitte kunagi. Oma lastele õpetan juba ammu, et ei tohi ise teha, ei tohi lasta endale teha ja ei tohi teistel lasta teistele teha. Sõnade ega kätega.
Vbl õpetajad ka märkavad ja sekkuvad rohkem kui 25-30 aastat tagasi? Siis nad kindlasti märkasid, aga mu meelest pigem andsid ise hagu juurde.
14. dets. 2018, 12:02
Julgen kinnitada, et hinge läheb see ka kiusajatele. Vähemalt neile, kes veel päris süüdimatuks pole muutunud vaid lihtsalt veidi eksiteele sattunud. Kiusajad tundsid ka end siin tekstis ära, mõnda aega käitusid nagu oleksin neile tohutult liiga teinud, aga siis muutus nii mõndagi. Leian, et see oli parem lähenemisviis, kui neile sõrme viibutamine. Teksti lugedes oli neil ilmselt aega ja võimalust süvitsi mõtiskleda selle üle.
Selles on Sul õigus – olid ajad, mil sel teemal ei räägitud. Ega tihtipeale ka täna ei räägita – ei taheta koolimainet rikkuda jne. Kõik surutakse muudkui alla, et “on ju parem kui eelmisel aastal” ja “neil on raske peretaust ka” vms. Aga just sellepärast peamegi sellest ikka ja jälle rääkima ja kirjutama, et kõik teaks, et saab ja tuleb sekkuda, kui näed vajadust!
Kaua võib! aka mu elu reality show
Arhiiv Vali kuu mai 2019 (3) märts 2019 (1) jaanuar 2019 (2) detsember 2018 (2) oktoober 2018 (1) juuli 2018 (1) juuni 2018 (1) detsember 2017 (3) november 2017 (2) oktoober 2017 (4) september 2017 (3) august 2017 (2) juuli 2017 (1) juuni 2017 (1) mai 2017 (1) märts 2017 (20) veebruar 2017 (4)
ühiskond (13)
mõtteid siit ja sealt (9)
rahaline vabadus (2)
Kooliaasta hakkab lõpule jõudma. Esimest korda panin kirja selle, millised mõtted mind õpetajana kõige enam 1. õppeaasta ja selle ameti osas valdavad. Link BIOs!#margeõpetab #koolielu #õpetajaamet #õpiõpetajaks #heasjahalvas #uuspostitus #eestiblogijad #teacherlife #iteachtoo #stressballs #diy
Kuulsin, et mitmed erinevate klasside õpilased on mures, kas õpetaja Marge ootab beebit. Olgu siis nüüd kohe ära öeldud kõigile üheselt, et ei, olen lihtsalt paks! 🤣 See isegi ei saa mu toitumisest olla, sest ma söön üsna korralikult (mitte palju, vaid tervislikult 😅), küll aga piinab mind stress ja magamatus, mis raudselt annavad kehalisele vormile oma osa. Püüan siin muudkui end motiveerida liikuma, aga ühtki head lahendust ei tule. Näiteks võiksin ma iga päev mitu korda rühmatrennides käia, aga mu lähim lemmik (@myfitnesseesti ) asub minust selleks liiga kaugel. Joosta ma ei armasta ja kodus üksi trenni teha, nii et laps ripub jala küljes, ka mitte. Jõusaali võin üksi minna, aga seal ilmselt teha midagi ei oska (sest omal ajal hoolitses selle eest @liivikivimae ja ma ei pidanud väga innovatiivne olema). Jalutamine aga ei paista tulemust andvat. Või kui regulaarselt seda tegema peaks, et hakkaks? Kellelgi häid soovitusi? Lisaks kolimisele, sest sellele ma olen nagunii ise juba korduvalt mõelnud 😁 Nagu päriselt kõik heas vormis inimesed - how do you do that? 🤔 #firstworldproblems #eiolerase #lihtsaltpaks #motivation #päriselu #realconvo
Üks parimaid otsuseid mu elus on olnud kasvatada laps üles koos lemmikloomadega. See hoolivus ja armastus, kõik kaisutused ja võilillepärjad, ühised mängud ja jalutuskäigud ❤ #koercaro #koerdesi #mänguväljak #kevad #maakodu #niinepuukodu
Meie elus on selline huvitav lugu, kus müües korteri saime vastutasuks hoopis endale mõnusad sõbrad! Kas teile on ka sõpru tekkinud mõnel ootamatul moel? Täna oleme oma vanas kodus rõõmsad külalised ❤ Korjasime tulles tänavalt prügi ka kokku. Ikka veel tahaks öelda - rohkem prügikaste tänavatele, @keilapildis ! 😊#keilalinn #elukeerdkäigud #everythinghappensforareason #lebo
31 212 klikki