Pastoraalkirjad ja sõnumid 14 veebruar 2017
Vabadus ja kutsumus: siin on inimelu kaks põhidimensiooni, mis mõlemad vajavad üksteist. Me oleme vabad armastamaks Jumalat, kes meid kutsub, Jumal on armastus ning paneb armastuse meisse selleks, et me võiksime armastada ennast ja teisi.[11] See armastus teeb meid täielikult teadlikuks meie missioonist, mis ei ole juhuslikult ja suvaliselt tehtud apostolaat, vaid harjumuspärast ja kutsumusest kantud apostolaat, mis on kogu meie elu ideaaliks.[12] See Jumala ja teiste armastamise ideaal viib meid sõpruseni paljudega: me „ei tee apostolaati”, me oleme apostlid! See on „edasi mineva Kiriku“ tee, millest Paavst tihti räägib, tuletades meelde helluse, suuremeelsuse ja isikliku kontakti olulisust.