Kapist väljatulek ehk minu miinus kolmkümmend…
Posted by deilaadventure on November 21, 2018 November 21, 2018
See tuleb väga vinguv ja hala postitus, aga väga aus. Põhimõtteliselt võtan ennast nn.alasti. Ütlen avalikult välja asja, mida tegelikult olen ammu märganud,aga eitanud iseendale…
See pilt on tehtud 01.08 ja tegelikult see number oli mingi moment veel suurem…
21.11.2018. Täna on mul viies päev detox smuutisid juues nii,et jahm. Keha on suht kuiv ja ütleme kui norm toidule tagasi lähen, siis 3-5kg on kohe tagasi. Kuigi iga õhtu olen söönud ühe jäätise !
Igal juhul täna on see päev, kui täitus minu vahe eesmärk! Miinus KOLMKÜMMEND KILO. Saate aru jah? Olgu mul on palju veel minna, aga siiski. Mu kaal võib kõikuda +/- 3-5kg 24h vahel nii,et kasutasin täna võimalus,et number minu kasuks oli 😀
Olen umbes kuu ennast mitte kaalunud, võib olla isegi rohkem, aga täna ma reaalselt jõllitasin kaalu umbes 30minutit ja lõpuks tegin selle ära. Jah, see on kõigest number. Seda ma ju endale kinnitan, et kõigest number ja loeb enesetunne jms, aga tegelikult ikkagist hinges loodan ju aina väiksemaid numbreid näha. Umbes 1,5kuud tagasi tekkis mul kaaluseisak ja tekkisid kohe masemõtted ja selline hala, et paha hakkab. Otsustasin, et ma lihtsalt ei kaalu end ja kõik.
Täna võtsin selle kuradi jänese püksist välja. PS! Endiselt miks nii öeldakse ? Mida see tähendab? Ma olen sellele palju mõelnud, võib olla isegi kohati liiga palju… oot juba kaldusin teemast kõrvale ahjaaa kaalumine. Täna kaalusin ja numbreid nähes hakkasin naerma. Naersin südamest ja ütlesin kaalule, et ei ole esimene aprill, et mind mõnitad. Ma reaalselt kaalusin end väikses kajutis viies erinevas kohas…
Lõpuks mõtlesin,et ahjaa vaip katte,et kaal ei ole tasakaalus ja kolisin vannituppa kaaluma, ka seal suutsin mitmes erikohas ennast kaaluda, aga ikka samad numbrid…
Ma istusin diivanil ja mõtlesin KAS PÄRISELT? Kas päriselt olen enda vaheeesmärgi täitnud? Lubasin endale, et kui vaheeesmärgi täidan, siis astun kapist välja eheee, tegelikult avalikkuse ette…
Kuigi mingi hetk mul sai instakontost siiber. Kustutasin seda tühjaks ja ei tegelenud sellega üldse. Mul sai kriitikast kõrini! Jah, kriitikast…
Kuidagi liiga palju jutte jõudes minuni ja ma ei tea, miks lasin ennast mõjutada. Ma ei ole kordagi sotsaalset tunnustust otsinud. Ma tean,et mu storyd on vahest..okei tihti mõttetud, aga ma panen neid reaalselt iseendale. Miks ma üldse insta konto lõin? Miks ma ei teinud asja nn.salaja ?
Vastus on lihtne. Häbitunde pärast. Olen suhteliselt enesekriitiline inimene ja mõtlesin, et kui teen asja avalikuks, siis on häbi alla anda. Mõtlesin, et kui paljud näpuga vehiks, et näeeee paks ei saanud jälle hakkama. Jah, ma teen seda kõike ju iseendale, aga siiski…
Palju suurem motivatsioon on trenni teha ja mitte loobuda, et tõestada, et ma ei ole see laisk paks, kes ennast niisama suureks söönud ja nõrga iseloomuga, et ei saa hakkama. Kõigele lisaks endiselt. Kõik paksud ei ole nsm ennast paksuks söönud…! Ärge vehkige kellegi suunas näpuga, kui te ei tea tausta. Mina näiteks olen ehe näide, sest liikumine ei ole mulle kunagi võõras olnud. Kooli ajal tuli koju jõudmiseks 3km kõndida ja kõigele lisaks sõitsin põhimõtteliselt iga päev 40km trenni ja siis 40km koju tagasi, et trennis käia. Vahest käisin mitu korda päevas, aga ikka olin ülekaaluline. Ei söönud ma ka peale trenni burski ega joonud magusaid jooke. Pigem isegi nälgisin. Jah, mul esines kindlasti söömahoogusid, aga kulutasin kindlasti rohkem kui tarbisin.
Te ei tea inimese meditsiinilist tausta ja kõik ei ole ennast suureks söönud, aga oiii kui kerge on hinnanguid anda,et näe vana laisk. Liigutada ei viitsi ja muudkui sööb, et kuidas ta ei tea, et tuleb def.elada ja siis kaal langebki. Las kulutab rohkem kui tarbib ja nii kerge see kõik ju ongi. EI OLE !!!
Olgu kaldusin teemast jälle kõrvale. Igal juhul, jah ma ei tee asja avalikult, et kõik mind muudkui kiidaks, vaid pigem ma ei taha endale pettumust valmistada. Ma ei taha anda põhjust, et inimestel oleks võimalus öelda, et näeee ma ju ütlesin,et ta ei saa hakkama.
Jah, seda kõike teen ma iseendale ja mind ei tohiks huvitada teiste arvamused, sest see on minu elu, mitte teiste, aga vahest kui on raskem periood, siis ikkagist lähevad asjad rohkem hinge.
Ma olen palju alla andnud, väga palju! Kõige olulisem on aina uuesti tõusta ja mitte loobuda.
Teine oluline asi sellel teekonnal on kindlasti kaasaelaja, motivaator. Minul on selleks K, kes tõesti motiveerib mind väga palju ja iga kord kui ma jälle kukun talle halama, siis ta arutab kohe lõngakera lahti enda küsimustega ja juhatab õigele teele tagasi. Ma ei tea, millega olen ta enda ellu ära teeninud, sest ma just ei ole kõige kergem isikus enda iseloomu poolest, aga ta on kõik need aastad mind välja kannatanud. Kõigele lisaks ta loobus mulle peksa anda, kui alla annan ja peale seda mind ära kustutada…nii raske elu, ela muudkui peksa saamise hirmus 😀 😀 😀 Kõigele lisaks ma tänan südamest teid kõiki, kes mulle kirjutate ka kaasa elate! Nii hea tunne on positiivset tagasisidet lugeda ja kui keegi kirjutab, et tänu mulle läks ka jalutama/jooksma vms, siis mul on kohe whaaat?!? Aitäh,et seda teete. Ma küll kirjutasin, et mu eesmärk ei ole sotsiaalset tunnustust otsida, aga tuju heaks teevad ilusad sõnad siiski.
Kui nüüd keegi ootab mingit ime retsepti, et kuidas see kõik õnnestunud on, siis seda mul ei ole. Pigem ma arvan,et mul on toitusmihäire, aga ma veel eitan seda iseendale.
Nüüd tulebki ülestunnistus. Ülestunnistus, mida ma olen ammu teadnud, aga eitanud iseendale. Ma pean selle välja ütlema iseendale kõva häälega, et ma ei lõpetaks Raja tänaval…
Igal juhul, mis see imeretsept siis on kaalulangusel ? Vastus on tegelikult selline, mida keegi kindlasti ei oodanud, aga puhas lollus!
Ma käin iga päev sörkimas umbes 1h. Tööpäeval ärkan u.kell 5, et minna enda tiirule, 1 toidukord on mul detox smuuti. Nüüd on paus olnud, aga muidu 1x nädalas üritan EMS trennis käia ja vabal päeval käin Auras mingis rühmatrennis, vahest mitu korda…
Kava järgi ma ei toitu. Päevane kcal on umbes 1000, vahest 1500. Kõht tühi, siis joon Yerba Mate teed. See on niiiiiiiiiiiiiiiiiiiiii hea, aga ma ei jaksa seda kogu aeg juua, sest mul pole aega, et nii palju tualetti külastada 😀 Üks päev nädalas on mul ka nn.cheat day. Minu cheat day vahest näeb välja selline, et ma ei söö mitte midagi. Neid päevi, kus ma ei söö mitte midagi, ainult joon teed või vett. on mul kindlasti liiga palju. Kõige suurem miinus on kindlasti zero jookide tarbmine. Üle päeva ikka ühe 0,5l zero fanta vms ära ma libistan. Ühesõnaga mu teekond on kõike muud, kui tervislik olnud.
See kõik arenes vaikselt, aga alguses jälgisin toitumiskava ja tegin sporti, aga siis tekkis hasart..sõltuvus? Mõtlesin,et hmmm mul ei ole kõht tühi, et jätan toidukorra ära,et oh sis ju lausa 400kcal ,,võitu,,. Vaikselt ja salakavalt arenes see kõik välja, kuni tekkis päevi, kus kulutasin umbes 3000kcal, aga sõin võib olla 500kcal, kui sedagi. Näljatunnet mul ei olnud, sest jõin muudkui vett ja teed ja just kui ei tundnud nälga. Või kui tundsin, siis eitasin seda endale. Ühekorra Auras oleksin peaaegu pildi tasku pannud, siis mõtlesin, et see on raduselt sellest, et olen vähe maganud!
Ärge tehke nii nagu mina. Ma üritan toitumiskava peale tagasi minna, aga mul ei ole tühja kõhu tunnet ning siis jätan toidukordi ära. Mu jaoks on normaalne 1x päevas ainult süüa. Nii,et mingit mega tervisliku nõuannet ma teile anda ei oska. Mul on siiani ka kindlasti nn.söömahoogusid. Kõik need hood on seotud maakoduga. Nii, kui ma suuna Pärnu poole võtan, siis mu aju tahab KÕIKE ära süüa. Vahest imestan,et bussis istet vms pintslisse pistnud ei ole, sest mu aju kuidagi on harjunud,et niiii, kui maakodusse minek, siis sööme kõike, mida tahame ehk see on harjumus. Mul on sada vabandust vähemalt, miks maal võib paska süüa. Mu aju on sellega harjunud ja mul on mega isud maakodus. Tartus väga isusid ei esine, sest pole aega selleks, aga maal olles ikka rohkem aega rumalustele keskenduda ja igavus kindlasti ajab ka sööma. Sellepärast arvatavasti tegelikult ka väldin maal käimist.
Üleüldse aus ülestunnistus on see,et arvatavasti olen ma oma kaalulangusega fkkk up, aga ma teen tööd,et normaalse toitumise peale üle minna. Suur miinus on kindlasti mu üks töökoht, kus olen nn.2n kinni, sest mul puudub võimalus ise süüa teha ja kuna siinne toit on ikka suht rasvane ja suhkrut täis, siis ma väldin pigem söömas käimist. Sellepärast teengi enda smuutisid ja mõtlen,et elu on ilus, aga tegelikult kaevan iseendale ainult sügavamat auku.
Detsember on mul mega kiire kuu, aga jaanuarist vähendan töökoormust ja keskendun iseendale ja üritan toitumise korda saada, sest see ,mida ma hetkel teen, ei ole ühestki otsast jätkusuutlik ega tervislik.
Sellepärast kaalulangetamine ongi väga libe tee, sest tervisliku toitumise ja näljutamise vahel on väga õhkõrn piir. Sama nagu armastusest vihkamiseni…
Nüüd olen enda probleemi kirja pannud ja endale seda tunnistanud ehk edasi saab minna ainult paremaks, sest hetkel ma piitsutan ennast ikka liiga palju. Näiteks detsembris pidin reisile minema, aga ma ei lähe, sest leian, et ma ei ole seda väärt. Olen iseenda suurim kriitik ja tegelikult ma tean, et olen enda suhtes liiga karm, aga jahm…
Kriitika parim näide on jõulupildid.
Alguses panin need sotsiaalmeediasse ülesse ja võtsin ka suhteliselt kiiresti maha, sest mul oli häbi ?!? Häbi on vale sõna, aga piinlik ? Ahh ma ei tea, mis on õige sõna. Ilmselgelt on need väga kenad pildid, sest fotograaf+meik teeb oma töö ja suht raske oleks koledaid pilte teha, aga ma nägin ainult enda koledaid käsi ja sada teist asja ka.
A ütles,et nimeta 5 positiivset asja, mida pildil näed, aga ma suutsin 1minuti jooksul vähemalt 10 negatiivset asja öelda, aga 0 positiivset…
Mul käib hooti, aga enamjaolt on ikka mina pilt väga ***, sest näen ainult koledaid toone. Vahepeal olin endaga mega rahul ja mõtlesin juba,et ma ei ole kole, aga nüüd olen jälle endaga tülis. See ongi keeruline teekond. Väga raske teekond, aga see teekond on seda väärt. Õpin ennast uuesti väärtustama ja rahu sõlmima hinges.
Kindlasti olen ka suht kahepalgeline või vähemalt tundun, sest mäletan kuidas ma hiljuti alles kraaksusin, et oo armastage ennast jms, et teil on üks elu ja ärge raisake seda. Teoorias olen ma väga tugev, aga kurat see praktiline pool…
Ühesõnaga esimene samm on iseendale tunnistamine, edasi saab ainult paremaks minna.
PS! Need, kes pealkirja lugedes arvasid, et ma ütlen, et olen lesbi vms, siis pididte pettuma 😀 Huvitav on see, et viimasel ajal on väga palju küsitud mu käest, et kas mulle meeldivad naised hmmm
Igal juhul seda blogi postitust olen lahti hoidnud liiga kaua ja selle postitamisega ületan ennast ikka VÄGA. Kõigele lisaks võitlen iseendaga, et mitte sörkima minna. Soome poole peal olen iga kord sörkimas käinud, aga aitab ! Iga päev on ikka liig. Mul on sõltuvus ja hirm. Hirm kulutada liiga vähe kcal. Pean mingi piiri endale trenni osas ka seadma ja kehal lasta puhata.
Previous Post Lähme joome end täis !!!
Next Post Tulge sorige mu sahvrikeses või võta paljaks !