Suutlikkuse põhjused kõndimisel - Diagnostika
Kõrvalekalle ebastabiilsusega kõndides
Stabiilsuse ja kõndimise rikkumine. Kõndimishäirete tüübid.
Tasakaalu ja kõndimise säilitamiseks on vajalik organiseeritud vahelduvate jäsemete liikumiste teostamine, mida juhitakse füsioloogide seisukohast mootori aktiivsuse keskseadme poolt. Neljajalgsetel loomadel asub lülisamba liikumisfunktsiooni generaator; Inimestel on regulatiivsed mehhanismid aju varre, väikeaju, basaalganglioni tasemel ja teatud määral on kaasatud tohutu aju ajukoor. Lisaks on vaja tasakaalu ja kõndimise säilitamiseks labürindi, lihaste propriotseptorite ja nägemise funktsiooni.
Nende kontrollimehhanismide rikkumine muudab kõndimist, viies selle teatud tüüpi. Pimedas ja pimedas kõndiv inimene lühendab kursust, pingutab kogu keha, asetab tihti käed edasi, et vältida kokkupõrget. Isik, kellel on labürindi talitlushäire, kõnnib ebakindlalt ja ettevaatlikult, eriti kurvides, libedal või ebaühtlasel pinnal või redelil, kus ta peab kinni hoidma; mootori funktsioon sõltub sellest oluliselt visuaalsest kontrollist. Propriotseptiivse tundlikkuse täieliku kadumise korral muutub keha vertikaalne asend ja kõndimine võimatuks; osaliselt propriotseptiivse tundlikkuse kadumise korral kõnnib patsient laialdaselt asetsevatest jalgadest, pea ja torso on kergesti painutatavad, astmed on ebaühtlased ja rõhk koos jalaga pinna suhtes.
Mõnes närvisüsteemi haiguses ilmnevad lisaks sellele iseloomulikud tasakaaluoleku muutused puhkeolekus ja teatud tüüpi lendudel, millel on sageli diagnostiline väärtus. Kuid mõnel juhul on õige diagnoos raske, sest patsiendid kasutavad liikumishäirete kompenseerimiseks ühiseid kaitsemehhanisme: nad levitavad jalgu laialdaselt, vähendavad käigu pikkust, kraabivad jalgu ja ei jaga jalgu jalgsi põrandalt. Sellised kompenseerivad vastuvõtted peidavad esmase kõndimishäire tüübi.
patsiendi stabiilsust ja kõndimist on optimaalselt võimalik hinnata ajal, mil ta arsti juurde sisenemisel ei tea, mida on täheldatud. Neuroloogiline uurimine hindab järjekindlalt lihtsaid jalutuskäike, jooksmist, kiiret tõusmist toolist, ringi liikumist, tandemkäimist (üks kreen toe rida), vastupanu testis lamedate jalgadega, kõigepealt avatud ja seejärel suletud silmadega (Rombergi test). Kõndimishäirete peamised liigid, nende iseloomulikud näitajad ja peamised asjaolud on järgmised:
1. Ajujooks. laiad osad jalad, ebastabiilsus seistes ja istudes, ebaühtlased sammud pikkuses ja suunas, mis langevad ühepoolse kahjustusega kahjustatud väikeaju poolkera poole. Rombergi katses avatud silmadega täheldatakse märgatavat ebastabiilsust, mis ainult silmade sulgemise ajal ainult veidi paraneb (negatiivne Rombergi test). Ajutist kõndimist kirjeldatakse sageli purjus kõnnakuna. Kuid selle mõiste kasutamine ei ole alati põhjendatud. Kõige tavalisemad aju kõnnaku asjaolud on PC, ajukasvaja, verejooks või ajuinfarkt (eriti ussi kaasamisega) ja ajukahjustus, nii pärilik kui ka ostetud (alkohoolne tserebellaarne degeneratsioon, paraneoplastiline väikeaju degeneratsioon).
2. Sensoorne ataktiline (tabetiline) kõndimine. erineva raskusastmega seismisel ja kõndimisel, pöörates tähelepanu lihaste tugevuse säilitamisele. Jalgade liikumine on terav, lahknevus astme pikkuse ja jalgade tõusu kõrguse vahel, mis on tihti valju, aplaus. Jalutades jälgib patsient hoolikalt jalgu alla. Kaotatud sügav tundlikkus jalgades ja jalgades, enamikul juhtudel koos vibratsioonitundlikkuse ja positiivse Rombergi testi rikkumisega. Selle kõndimise kõige levinumad asjaolud on arvuti, seljaaju kompressioon, mille peamine kahjustus on seljaaju tagumiste veergude (kasvaja või emakakaela spondüloos) 1, sensoorse polüneuropaatia, seljaaju (harva nähtav), Friedreichi ataksia ja muud tüüpi spinotserebellarite degeneratsioon ja subakuut kombineeritud seljaaju degeneratsioon (vitamiin B12 puudumine).
3. Hemiplegic ja paraplegic (spastiline) kõndimine. hemiplegiaga ei mõjuta kahjustatud jalg puusa-, põlve- ja pahkluu liigesed kõndimisel piisavalt; jalg pööratakse alla ja sissepoole. Pareetiline jalg liigub aeglasemalt kui tervislik, täheldatakse selle liigset juhtimist küljele ja selle tulemusena kirjeldatakse igal etapil poolringi. Kinga välimine külg hõõrub põrandale, nii et kinga kulub kiiresti. Kahjustuse küljel olev käsi võib olla painutatud ja mitte osaleda kõndimisaktis. Kõige sagedamini ilmneb hemiplegia ajuinfarkti või ajukahjustuse tõttu, kuid see võib tekkida kortikaalse-tserebrospinaalse tee ühepoolse kahjustusega. Paraplegiline kõndimine on praktiliselt kahekordne hemiplegia: jalgade liikumine on piiratud ja aeglustub kombineerituna ülemäärase lisandumisega (hüperaduktsioon), nii et nad lõikuvad jalutades. Tasakaal, samas tundlikkuse säilitamine, on väikeses ulatuses häiritud. Enamasti paraplegia põhjustatud peaaju dipleegiat (ajuhalvatus) tingitud hapnikupuudusest tingitud isheemiline entsefalopaatia, krooniline patoloogilise protsessi seljaaju kaudu PC, ABS, alaäge kombineeritud degeneratsioon seljaaju, krooniline kokkusurumine seljaaju kaelaosa ja pärilikud degeneratiivsed haigused lüüasaamist koore-seljaaju teed, AIDS ja troopiline spastiline müelopaatia.
4. Parkinsoni kõndimine. torso on kallutatud ettepoole, käed on kergesti painutatavad ja ei osale kõndimises, jalad on jäigad ja kergesti painutatavad põlveliigestes, patsient liigub väikestes segamisetappides. Kõndides näib ülakeha olevat madalamast ees; samme kiirendatakse aeglaselt sellisel määral, et patsient saab liikuda väikese jooksurajale ja ei suuda peatuda (hakkimine).
5. Astmeline või kukkade käik jalgade riputamise tõttu: astmed on rütmilised ja ühtsed, patsient tõstab jalga kõrgel, jalg sõrmedega langeb ja klapid põrandale. Ühepoolseid kahjustusi põhjustavad kõige sagedamini asendamata peroneaalse närvi kokkusurumine või eesmise sarvemootori neuronite kahjustumine, näiteks poliomüeliidi (praegu harva nähtav), kahepoolse kahjustuse - kroonilise ostetud või päriliku neuropaatia (Charcot - Marie - Tut), progresseeruva seljaaju amüotroofia ja mõnede tüüpide korral. lihasdüstroofia.
6. Pardi kõndimine. pakiruumi alternatiivne liigne liikumine mõlemas suunas, rullub patsient jalast jalgsi. Seda tüüpi kõndimine on tingitud puusa ebapiisavast fikseerumisest, enamikul juhtudel põhjustatud gluteaallihaste nõrkusest, eriti keskmisest gluteaalsest lihast. Patsientidel on raskusi trepist ronida ja toolist üles tõusta. Seda kõndimist põhjustab tõenäoliselt kaasasündinud puusaliigese dislokatsioon, progresseeruv lihasdüstroofia ja muud tüüpi müopaatia või seljaaju amüotroofia krooniline vorm.
7. Purjus kõnni. alkoholi mürgistuse või muude rahustite või krambivastaste ravimite suhtes. Patsient on hämmastav, ebastabiilsed sammud, igal teisel juhul kaotab tasakaal; astmed on ebaühtlased, erineva pikkusega; patsiendi kukkumise vältimiseks kasutatakse kompenseerivaid kaitsemeetodeid. Kerge pettumus meenutab kõndimist, mis ilmub labürindi häirimise ajal.
Tasakaalustamatus on lühiajaline või püsiv võimetus kontrollida keha positsiooni ruumis, mis avaldub ebastabiilse kõndimise, ootamatute kukkumiste, ujumise ja koordineerimise puudumise tõttu. Disbalanss langeb sageli kokku järgmiste sümptomitega:
nõrgestav oksendamine, üldine nõrkus.
Tavaliselt nimetatakse neid:
muutused vestibulaarses seadmes;
intoksikatsioon (alkohol, toit), aju ja seljaaju traumaatilised ja muud kahjustused, sisekõrva haigused.
Tasakaalustamatuse põhjused võivad olla väga erinevad. Peamiste põhjuste hulgas on võimalik eristada:
Hemiparees seisab silmitsi tugeva hemipareesiga patsiendil, kui ta seisab ja kõndib, vähendades õla, küünarnuki, randme ja sõrme paindumist ning jalgade laienemist puusa-, põlve- ja pahkluu liigestes. Esineb puusaliigese rasket painutamist ja pahkluu liigese tahapoole painutamist.
Pareetiline osa liigub edasi nii, et jalg puudutab vaevalt põrandat. Jalg hoitakse raskesti ja kirjeldatakse poolringi, mis on kõigepealt kehast eemal ja seejärel selle poole, tehes pöörleva liikumise. Sageli põhjustab jala liikumine keha ülemise osa kerget kallutamist vastupidises suunas.
Liikumine pareetilise käega kõndimise ajal on tavaliselt piiratud. Käe laine kaotamine kõndimisel võib olla varane märk hemipareesi progresseerumisest. Mõõduka hemipareesiga patsiendil tekivad samad häired, kuid nad on vähem väljendunud. Sel juhul võib käe pöörlemise amplituudi vähenemist kõndimise ajal kombineerida vähese märgatava kaare liikuva liikumisega, ilma et see mõjutaks tugevat jäikust või nõrkust kahjustatud jäsemetes.
Paraparesiis esineb seljaaju haigustes, mis mõjutavad liikumisteid, mis viivad alajäsemete lihastesse, käigul on iseloomulikud muutused, mis tulenevad spastilisusest ja jalgade nõrkusest. Kõndimine nõuab teatavat pinget ja see saavutatakse puusa ja põlve liigeste aeglase, jäiga liikumise abil. Jalad on tavaliselt pingelised, kergelt painutatud puusa- ja põlveliigese suhtes ning tõmmatakse tagasi puusaliigesele. Mõnel patsiendil võivad jalad igal sammul komistada ja sarnaneda kääride liikumisega. Samm mõõdetakse tavaliselt ja lühike, patsient võib küljelt küljele kalduda, püüdes kompenseerida seda jalgade jäikust. Jalad muudavad kaarekujulisi liikumisi, jalad segunevad põrandale, nende patsientide jalatsid kustutatakse nende sokkides.
Parkinsoni tõve korral arenevad iseloomulikud asendid ja kõndimine. Raske seisundi korral on patsientidel painduvus, rindkere selg, ettepoole kallutatud pea, küünarnukkide suhtes painutatud käed ja puusa- ja põlveliigese kergelt painutatud jalad. Patsient istub või seisab, nad märgivad mimikri vaesust, haruldasi vilkuvaid, pidevaid automaatset liikumist jäsemetes. Patsient ületab harva oma jalgu või muul viisil oma asendit, kui istub istmel.
Kuigi käed jäävad statsionaarseks, täheldatakse sageli sõrme ja randme värisemist sagedusega 4–5 kontraktsiooni sekundis. Mõnel patsiendil levib treemor küünarnukkidele ja õlgadele. Hilisemates etappides võib täheldada süljevoolu ja mandli värisemist. Patsient hakkab aeglaselt kõndima. Jalutades liigub keha ettepoole, käed jäävad liikumatuks või isegi rohkem painutuvad ja hoiavad veidi keha ees. Jalutamisel ei ole käed.
Edasi liikudes jäävad jalad puusa-, põlve- ja pahkluu liigestele painutatuks. Iseloomulik on, et astmed on nii lühikesed, et jalad tõmbavad vaevu põrandat, jalatallad põrkuvad ja löövad põrandale. Kui edasiliikumine jätkub, muutuvad sammud üha kiiremaks ja patsient võib tugi puudumisel langeda (murdepunkt).
Kui patsienti lükatakse edasi või tahapoole, ei toimu keha kompenseerivat paindumist ja pikendamise liikumist ning patsient on sunnitud võtma mitmeid propulsiivseid või retropulsiivseid samme. Parkinsonismiga patsientidel on tõsine raskus noolest üles astuda või hakata liikuma pärast statsionaarset seisundit. Patsient hakkab kõndima mõne väikese sammuga, seejärel suureneb astme pikkus.
Aju ja selle side kahjustused põhjustavad märkimisväärseid raskusi patsiendi seismisel ja abita kõndimisel. Kitsas joont järgides raskendatakse raskusi. Patsiendid seisavad tavaliselt oma jalgadega laiaulatuslikult, iseseisvalt seisavad need, mis võivad põhjustada keha liigseid ja ulatuslikke liikumisi edasi-tagasi. Jalgade püüdmine kokku toob kaasa vapustava või kukkumise. Ebastabiilsus püsib avatud ja suletud silmadega.
Kui väikeaju on kahjustatud, kõnnib patsient ettevaatlikult, astudes erineva pikkusega samme ja pöörates küljelt küljele; kaebab tasakaalustamatuse pärast, kardab kõndida ilma toetuseta ja tugineb mis tahes esemetele, nagu voodi või tool, hoolikalt liikudes nende vahel. Sageli on lihtne seinale või mõnele objektile puudutada, mis võimaldab teil üsna kindlalt kõndida.
Mõõdukate kõndimishäirete korral tekib raskusi sirgjoonel kõndimisel. See viib stabiilsuse kadumiseni, patsient on sunnitud tegema languse vältimiseks ühe jala küljele terava liikumise. Ühepoolsete ajukahjustuste korral langeb patsient kahjustuse poole.
Kui kahjustus piirdub väikeaju keskmistega (uss), nagu näiteks alkohoolsetes ajukahjustustes, võivad posturaalsed muutused ja kõndimine esineda ilma muude ajukahjustuste, näiteks ataksia või nüstagmita.
Tundliku ataksiaga patsiendid ei tunne jalgade asendit, mistõttu neil on raskusi nii seistes kui kõndides; tavaliselt seisavad nad jalgadega laiali; nad võivad hoida oma tasakaalu, kui te palute neil panna jalad kokku ja mitte sulgeda oma silmi, kuid suletud silmadega nad seisavad ja sageli langevad (Rombergi positiivne sümptom). Rombergi testi ei ole võimalik hoida, kui patsient, isegi kui tema silmad on avatud, ei suuda oma jalgu kokku panna, nagu see on sageli väikeaju kahjustuste korral.
Tundliku ataksiaga patsiendid levitavad jalgu laialt, kui nad kõndivad, tõstavad neid kõrgemale kui vaja, ja heidutavad edasi ja tagasi impulsiivselt. Astmed on erineva pikkusega, jalad muudavad põrandaga kokkupuutel iseloomulikke klammerdumisheli. Patsient painutab tavaliselt pagasiruumi veidi puusaliigesesse, kõndides kasutab sageli kõndimist kinni. Nägemispuudulikkus süvendab kõndimishäireid. Sageli kaotavad patsiendid pesemise ajal oma stabiilsuse ja kukkumise, sest silmade sulgemisel kaovad nad ajutiselt visuaalse kontrolli.
Tserebraalne halvatus hõlmab liikumishäireid, millest enamik on tingitud hüpoksiast või kesknärvisüsteemi isheemilisest kahjustusest perinataalsel perioodil. Käigu muutuste raskusaste varieerub sõltuvalt kahjustuse iseloomust ja raskusest.
Piiratud valguse kahjustused võivad põhjustada kõõluste reflekside suurenemist ja Babinski sümptomit, millel on mõõdukas samaväärse suu deformatsioon ilma märgatava kõndimishäireta. Tugevamad ja ulatuslikumad kahjustused põhjustavad reeglina kahepoolset hemipareesi. Parapareesile iseloomulikud asendid ja kõndimised on muutunud; käed on õlgadele tagasi tõmmatud ja painutatud küünarnukkide ja randmete vastu.
Tserebraalne halvatus põhjustab patsientidel liikumishäireid, mis võivad viia kõndimise muutumiseni. Ateetoos areneb sageli, mida iseloomustab aeglane või mõõdukalt kiire serpentiini liikumine kätel ja jalgades, varieeruvad poosid äärmuslikust paindumisastmest ja supinatsioonist kuni väljendunud laienemise ja hääldumiseni.
Sellistel patsientidel kõndides on jäsemetes tahtmatud liikumised, millega kaasnevad kaela või naeruvärvi pöörlemissuunad näol. Tavaliselt on käed painutatud ja jalad pikenevad, kuid seda jäsemete asümmeetriat saab näidata ainult patsiendi järelevalve all. Näiteks võib üks käsi olla painutatud ja ülestõstetud ning teisest küljest venitatud ja venitatud. Jäsemete asümmeetriline asend tekib tavaliselt siis, kui pea pöörab küljele. Reeglina pöörates lõug ühele küljele, käsi selle külje ääres ja vastassuunalised käed painduvad.
Koorea ja düstoonia
Koreoloogilise hüperkineesiga patsientidel on kõndimishäired. Kooriat esineb sageli Sidengami tõvega lastel, Huntingtoni tõvega täiskasvanutel ja harvadel juhtudel parkinsonismiga patsientidel, kes saavad ülemääraseid dopamiini antagonistide annuseid. Choreiformi hüperkineesi väljendub näo, torso, kaela ja jäsemete lihaste kiires liikumises. Kaelas on painduvad, ekstensiivsed ja pöörlevad liikumised, näol on grimasse, torso ja jäsemete pöörlevad liikumised, käte sõrmede liikumine muutub kiireks, nagu klaverit mängides.
Varase trochee puhul ilmuvad puusaliigeses paindumis- ja pikendusliigutused, nii et patsient näib pidevalt jalgade ristuvat ja sirgendavat. Patsient võib tahtmatult kortsuda, tunduda vihane või naeratus. Jalutades suureneb koreoloogiline hüperkinees tavaliselt. Vaagna järsk tõmblev liikumine ettepoole ja külgsuunas ning torso ja jäsemete kiire liikumine põhjustavad tantsusõitu. Sammud on tavaliselt ebaühtlased, patsiendil on raske sirgjoonel kõndida. Liikumiskiirus varieerub sõltuvalt iga astme kiirusest ja amplituudist.
Düstoonia on laste tahtmatute muutuste nimetus (lihasdüstoonia deformeerumine või väänddüstoonia) ja täiskasvanutel (hilises düstoonias). See võib esineda juhuslikult, olla pärilik või ilmneda teise patoloogilise protsessi osana, näiteks Wilsoni tõbi. Lihasdüstoonia deformeerimisel, mis tavaliselt ilmneb lapsepõlves, on esimene sümptom sageli kõnnaku rikkumine. Iseloomulik on kõndimine kergelt pööratud jalaga, kui patsient asetab kaalu jala välisservale.
Haiguse progresseerumisel raskendavad need raskused ja tekivad sageli posturaalsed häired: ühe õla ja puusa kõrgenenud asend, keha kumerus ja liigne liigutus randmel ja sõrmedel. Kere ja jäsemete vahelduv lihaspinge raskendab kõndimist, mõnel juhul võib tekkida tortikollis, vaagna kõverus, lordoos ja skolioos. Kõige raskematel juhtudel kaotab patsient liikumisvõime. Hiljutine düstoonia põhjustab reeglina liikumishäirete sarnase suurenemise.
Keha lihaste ja jalgade proksimaalsete osade märgatav nõrkus toob kaasa iseloomulikud muutused asendites ja kõndides. Püüdes istumisasendist välja astuda, kaldub patsient ettepoole, painutab torso puusaliigeses, paneb käed põlvili ja surub torso üles, kaldudes käed puusale.
Seisuvas asendis täheldatakse kõhu- ja paravertebraallihaste nõrkusest tingitud tugeva nimmepiirkonna ja kõhupiirkonna lordoosi. Patsient kõnnib jalgadega lahti, gluteaallihaste nõrkus toob kaasa pardi kõndimise. Õlad on tavaliselt kallutatud ettepoole, nii et kõndides näete õlgade tiibade liikumist.
Katkesta eesmise lõhe
Kahepoolsete esiosa haavandite korral toimub iseloomulik muutus kõndimisel, sageli kombineerituna dementsusega ja eesmise lõhe leevenduse sümptomitega, nagu haaramis-, imemiseks- ja sügelemisrefleksid. Patsient seisab oma jalgadega laiali ja võtab esimese sammu pärast esialgset üsna pikka viivitust. Pärast neid kahtlusi on patsiendil väga väikesed segamisetapid, seejärel mitu mõõduka amplituudiga sammu, mille järel patsient pingutab, ei suuda edasi liikuda, siis tsükkel kordub.
Need patsiendid ei näita tavaliselt lihaste nõrkust, kõõluste refleksi muutusi, tundlikkust ega Babinski sümptomeid. Tavaliselt on patsiendil võimalik teha kõndimiseks vajalikud individuaalsed liikumised, kui neil palutakse kõndimist liikuda lamavas asendis. Kõnnaku rikkumine eesmise luugi lüüasaamisega on teatud tüüpi apaksia, liikumises osalevate lihaste nõrkuse puudumisel on mootori funktsioonide toimimise rikkumine.
Normotensiivne vesipea
Normotensiivne vesipea on kahjustus, mida iseloomustab dementsus, apraxia ja kusepidamatus. Aksiaalne kompuutertomograafia näitab aju vatsakeste laienemist, corpus callosumi nurga laienemist ja aju poolkerakeste subarahnoidaalsete ruumide ebapiisavat täitmist tserebrospinaalvedelikuga. Radioaktiivsete isotoopide sissetoomisega selgroo nimmepiirkonna alarahnoidsesse ruumi on täheldatud isotoopi patoloogilist tagasivoolu ventrikulaarsesse süsteemi ja selle ebapiisavat jaotumist poolkerakujulistes subarahnoidaalsetes ruumides.
Eespool mainitud haigusega kõndimine võib sarnaneda apraxiaga, mis on tingitud eesmise hülsi kadumisest, see koosneb väikestest segamisetappidest, mis tekitavad mulje, et jalad jäävad põrandale kinni. Liikumise algus on raske, puusa-, põlve- ja pahkluu liigestes on aeglane mõõdukas nurknurk, patsient ei tõsta oma jalgu põrandast kõrgemale, nagu libistades neid põrandale.
Jalgade lihaste kokkutõmbumine on pikaajaline, mille toime on suunatud raskusjõu ületamisele ja mao lihaste lihaste vähenenud aktiivsusele. IGT-ga läbisõidu muutus on ilmselt eesmise luugi aktiivsuse häirete tagajärg. Ligikaudu poolel NTG-ga patsientidest paraneb kõndimine pärast aju vatsakeste ajuvedeliku voolamist venoosse süsteemi.
Vanuse tõttu arenevad teatavad muutused kõndimisel ja on raskusi tasakaalu säilitamisel. Vanematel inimestel liigub ülakeha kergelt edasi, õlad langevad, põlved painuvad, käe hoovus kõndides väheneb, etapp muutub lühemaks. Vanemad naised arenevad nikeldunud kõndimisel. Kõnnaku ja stabiilsuse rikkumine soodustab eakate inimeste langemist.
Perifeersete motoneuronite või närvide tundmine põhjustab distaalsete jäsemete nõrkust, jala nõrgenemist. Perifeersete motoneurooni kahjustuste korral areneb jäsemete nõrkus kombinatsioonis krampide ja lihaste atroofiaga. Patsient ei saa reeglina jalga painutada ja kompenseerib seda, tõstes põlvi tavapärasest kõrgemale, mis viib astmele. Proksimaalsete lihaste nõrkuse korral areneb nihestav kõndimine.
Rikkumised kõndivad hüsteeriline genees
Hüsteeria häired hüsteerias esinevad tavaliselt koos ühe või mitme jäseme hüsteerilise halvatusega. Kõndimine on tavaliselt ebamugav, väga hüsteeriale iseloomulik ja kergesti eristatav kõigist muudest orgaaniliste kahjustuste tagajärjel tekkinud kõndimismuutustest. Mõnel juhul võib erinevate etioloogiate kõnnaku rikkumine olla sarnane, mis teeb diagnoosi väga keeruliseks. Hüstilise päritoluga kõnnaku rikkumised võivad tekkida sõltumata patsientide soost ja vanusest.
Hüsteerilise hemiplegia korral tõmbab patsient nakatunud jäseme maapinnale ilma seda kaldumata. Mõnikord võib ta pareetilist jalga edasi liigutada ja sellele tugineda. Haaratud poolel olev käsi jääb sageli aeglaseks, rippudes ilma keha liigutamata, kuid ei ole painutatud, tavaliselt orgaanilise päritoluga hemiplegiale iseloomulik. Hüsteerilise hemipareesiga patsientidel ilmneb nõrkus nn podkashivaniya kujul.
Millised neuroloogilised haigused on olemas?
Pearinglus raseduse alguses: põhjused, ennetamine ja prognoos
Kõrge vererõhk on kaugeltki haruldane, isegi noorte jaoks, nad on üha enam silmitsi hüpertensiooni ebameeldivate sümptomitega. Seetõttu peaks igaüks teadma, mida selle probleemi lahendamiseks teha, kuidas vältida järgnevaid survesurvet.
Neurasteenia: sümptomid ja tunnused naistel, meestel, ravi