UPPSAR: Mardipäev! / Martinmas!
Mardipäev! / Martinmas!
Ühel novembriõhtul sada aastat tagasi tõmbas meie armsa Eesti pinnal muhe mehepoeg kasuka pahempidi selga, maalis nina alla ilusad mustad vurrud, võttis panni kaenlasse ja asus teele. Käigupealt sai naabrimees kampa võetud ja valjuhäälse laulu saatel võis marditrall alata.
Ukse taga ootamine võis kohati üsna pikaks venida ja nii ei jäänud karustel eesti meestel muud üle kui tants lahti luua. Kuis sa muidu külmast valutavatest varvastest jagu saad? Ei peeta seda eesti meest ju eriliseks tantsulõviks ja nii oli ka see algeline tantsuaktsioon pigem rohmaka tammumisena välja paistnud. Rütmiks taustal kaasavõetud panni ja lehmakella kaja. Eestlane on ju teada oma algul ei saa vedama, pärast pidama iseloomu poolest ja mõne aja möödudes oligi algsest tammumisest saanud uljas trall, kus peremeeski kättpidi tantsupõrandale polkapoognaid keerutama kisti. Pärast sandiks käimist kogunes külarahvas kohalikku kõrtsi ja eks siis sai ka tõeline simman alata – labajalavalss ja padespaan ei lasknud end kaua oodata.
Samal ajal oli kogu maailm muutuste äärel. Inimesed vajasid väljapääsu sellest poliitvõitlustest tihkest õhkkonnast ja tantsumaailmast sai ideaalne põgenemistee. Isadora Duncan raputas publikut täiesti uudse nähtusega, mida tänapäeval tunneme moderntantsu nime all. Moskvas küttis kirgi Tšaikovski muusikale loodud balleti „Luikede järv“ esietendus ja peotantsukultuurile andis uue näo Harry Fox’i kelmikas fokstrott.
Jah, maailmamastaabis ei omanud algelises eesti tantsukultuuris toimunu tähtsust. Kuid kas pole mitte, et just sellistes väikese kiiksuga kommetes, nagu mardijooksmine seda on, tuksubki meie rahva süda?
Uppsar soovitab oma esivanematest eeskuju võtta ja aasta kõige pimedam kuu tantsu ja lauluga helendama lüüa!
„Marti tantsib maa müriseb,
Tallinna koda kumiseb!“
[Kuusalu]
One November night hundred years ago in our beloved Estonia a jolly man put his fur coat on inside out, painted handsome black mustache under his nose, took his fry-pan and went out. On the way he was joined by his neighbour and with a loud song the Martinmas celebration could begin.
Sometimes the two men had to wait quite a while behind some door and thus they had no other options than to start dancing. How else would one fight off the crispy cold snatching the toes? Estonian men are not deemed to be the best of dancers and thus their dance looked more like hopping around by the rhythm and sound made with the fry -pan and cowbell that were brought along. As the saying goes- Estonians are characteristically not eager to begin something, but after a while it’s impossible to stop them doing it. So after a while this hopping around evolved into a true dance gaiety leaving no one unattached- even the master of the house got pulled to the dancefloor to dance polka. After traditional Martinmas touring in the village, people gathered into the local barrelhouse, where the true feasting and celebrating began - Estonian folk dances labajalavalss and padespaan didn’t keep them waiting.
During this time the world was on the verge of huge changes. People were in need of ways to escape the thick and tense political atmosphere and the world of dance proved to be a perfect hiding place. Isadora Duncan shook the audiences with a completely new phenomenon that we now know as contemporary dance. In Moscow the premiere of “Swan Lake”- a ballet for Tchaikovsky’s music filled everyone’s hearts and minds and ballroom dancing was given a completely new face with Harry Fox’s zippy foxtrot.
True, on the world’s scale, the happenings in Estonian dancefield weren’t that impressive and didn’t much matter. But, to be honest, in these small kinky traditions, like the touring-dancing of Martinmas, beats our nations heart, doesn’t it?
Uppsar recommends to take example from our ancestors and light up the darkest month of the year with dance and singing!