I lost my shoe.: 2013
vabandused Ma tean, et ma olen kohutav blogija, aga peale Eestisse jõudmist pole ma lihtsalt kordagi selle jaoks aega leidnud (ja noh, prioriteet on host-perele kirja kirjutamine). Seega ma üritan mingi hetk veel juuli jooksul selle suure kokkuvõtva blogipostituse ära teha, aga ma ei anna lubadusi. :)
kahe ja poole tunni pärast hakkasid nad otsi kokku tõmbama rian dawson ja zachary merrick (lootes, et ma nimed õigesti kirjutasin)
doonau,
üleujutused,
palju mida jagada, aga sõnu selleks pole
ülitore oli alexit ja sherwinit näha :)
Järjekordselt on palju aega mu eelmisest postitusest möödas, aga no ausõna, ürita olla vahetusaastal ja siis tihedalt leida inspiratsiooni kirjutamiseks. Ei õnnestu väga hästi (ja ma olen juba mitu aastat blogi pidanud, ma tean, mida see tähendab). Väljas on täielik suvi. Isegi kevad-sügis jopet ma enam kaasas ei tassi, sest sellel pole lihtsalt mõtet. Isegi kui vahepeal vihma sajab, siis on piisavalt soe, et lihtsalt õhukese kardiganiga väljas olla. Muidugi väljaarvatud need väiksed ja ajutised äiksetormid, mis siitkandist üle käivad. Nende ajal on parim idee olla lihtsalt kodus teki all ja ignoreerida neid valgusesähvatusi, mis iga paari sekundi tagant akna taga on. Eelmine nädal sai jäähoki maailmameistri võistlused ka läbi. Siin oli see ikka parajalt oluline teema. Igal pool sõitsid autod ringi, lipud külge kinnitatuna ja muus praktiliselt ei räägitudki. Endal on ka juba tähtsamate siinsete hokimängijate nimed selged ja hüüdlauseid tean ilma probleemideta lausuda. Eks mu siinne isa on ka mõnus spordifänn, ilma temata ma pooltki ei teaks. Rääkimata siis hokireegleid. Ühesõnaga mul on sellest jalgpallist, korvpallist jm. täiesti suva, hea meelega vaataks hoopis jäähokit koguaeg. Slovakkia jaoks lõppes küll seekord kogu see asi veerandfinaalis, kus Soome vastu kaotati 3:4, aga no ausõna, seda mängu vaadates.. Meil oli niiii palju võimalusi ja soomlastel läks selle viimase väravaga ikka õnneks. Olin sõpradega väljas vaatamas seda mängu, mingis suht suvalises pubis, aga atmosfäär ise oli väärt seda. Kõik täiega elasid kaasa ja ülimõnus oli lihtsalt istuda ja kofolat juua. Kuigi me kaotasime. Ja mu isast ei olnud just tore saata mulle kaks minutit peale mängu lõppu sõnum "Soome võitis jeee :P". (ma andestan selle sulle veel, järgmine aasta teeme me Soomele ära)
Mis veel? Üks nädalavahetus vedas mu host-ema mu Ida-Slovakkiasse. Nii kuus tundi sõitu, vahepeal käisime ühes koopas - mis oli vägev, lihtsalt btw - ja traditsioonilist Slovakkia toitu söömas (kuulates samal ajal raadiost mingit hokimängu, ma pole enam päris kindel, kelle vastu me mängisime. Minu jättis ta Prešovisse maha Sherwini juurde - vahetusõpilane Lõuna-Aafrikast - ja ise sõitis veel edasi nii 70 kilomeetrit. Mina siis veetsin selle nädalavahetuse lihtsalt ülimõnusalt mööda Prešovit ja Košicet ringi rännates, nägin ära Euroopa hetkelise kultuuripealinna - Košice - ning tutvusin ülitoredate inimestega. Pühapäeval pärastlõunal hakkasime emaga tagasi minema, tahtsime tee peal veel ühest ülisuurest varemetes lossist läbi minna, aga jäime ikka paraja tormi kätte. Ma pole elus näinud, et nii palju vihma sajaks. Tatraid ka seekord tagasitulles eriti ei näinud, vedas, et sealkandis vaevu kolmekümne meetri kaugusele nägime. Ja hetkel näen aknast, kuidas pimeduses järgmine äikesetorm mägesid valgustab. Tore. Eks täna öösel siis jälle magada ei saa. Kuigi eks see pole vist nii hull, kui seal Oklahoma kandis on olnud viimastel päevadel. :/
Muidu veedan oma aega ikka kooli, trenni ja sõprade vahel laveerides. Host-ema arvab, et ainuke asi, mida ma teen on magamine. Aga tegelikult ausõna ei ole. Lisaks kõigele aitan ma teda ka igasuguste kodutööde juures. Mõlemad õed nagu õpiksid hulluks ennast praegu, Zuzkal on lõpueksamid praegu käimas (homme viimane). Siiamaani on ta ülitubli olnud, kõikides ühed saanud (Eesti õppesüsteemis siis viied). Homme veel slovaki keel ka ees, aga eks ma usun temasse. :) Pigem kardan ma, mis järgmine aasta seal Reaalkoolis juhtuma hakkab, ma olen see aasta ennast ikka päris lõdvaks lasknud. Koolist sain lõpuks klassipildid ka kätte, nüüd on midagi, millega seda aastat selle klassiga mäletada saab. Jube armsad on kõik pildid. Imelik on mõelda, et vaatamata kõigele, mulle tegelikult meeldib see klass ja enamus inimesi siin. Lisaks on imelik mõelda, et mul on jäänud ainult kuu ja natuke peale, enne kui ma lahkuma pean. Kõik koguaeg mainivad mulle seda, et ma lähen minema, aga ma ise ei suuda seda üldse uskuda. See kõik on nii kiiresti läinud.
Aga kõik te eestlased seal - mu pere, Elina, Laura, Grete, Ann, Brit ja see nimekiri läheb edasi - ma kohutavalt tahaks teid juba näha. Kahju on siit lahkuda, aga samas igatsen neid inimesi nii väga, et ei suuda seda ise uskuda. Ja samas üldse ei taha veel ära minna. Kümme kuud ei ole piisavalt pikk aeg. Ausõna ei ole. Ning see torm jõudis nüüd üle mägede kohale. Oleks mulgi aeg nüüd ennast magama ära sättida. Nautige oma lähenevat suve, eestlased. Mul on vaja veel kuu ja mõned päevad koolis käia. alexiga c:
sherwin ja mu just ülevärvitud punased juuksed
Plaanisin tegelikult veel aprillis ühe postituse teha, aga see jäi ära. Lihtsalt ei leidnud selle jaoks vaba hetke, aga eks see on loomulik, kui su parim sõbranna sulle külla tuleb.
Esiteks, eestlased, kas te ikka teate, kui head asjad on kohukesed? Või must leib? Või mõnus maius? Sest need on ikka pagana head. Ja siis Karl Fazeri šokolaad või mesikäpa šokolaad (mille söömiseni ma ise küll ei jõudnud...) Ja eks sellistest asjadest need vahetusõpilase ülekilod tulevadki. Sellel põhjusel ma ka iga kord kaalust suure kaarega ümber kõnnin (õnneks on see teisel korrusel vetsus, sinna ma nii tihti ei satu).
Muidu olen viimasel ajal tagasi sattunud oma vana muusika juurde. Sleeping With Sirens, You Me at Six ja All Time Low keskele segatud. Muidugi, kui aus olla, siis see viimane pole mu juurest hetkekski lahkunud. Praegu on ka nende t-särk seljas ja satun veel varsti uuesti nende kontserdile. Oi, kuidas ma ootan. Nüüd on vaja elus veel ainult Sleeping With Sirensi ja You Me at Sixi kontserdile jõuda ja kui veab, siis kunagi A Day To Remember ka. Muusika on üks hea asi.
Vahetusaasta on ka üks hea asi. Siiani ei suuda uskuda, et need kaheksa kuud nii kiiresti läinud on. Keelega läheb ikka hästi viimasel ajal. Host-isa ütles, et räägin sama hästi kui nende eelmine saksa vahetusõpilane aasta lõpus, ainult et sellel poisil oli minu ees eelis, kuna ta õppis enne siiatulekut slovaki keelt ja oskas kohalejõudes sama palju kui mina kahe kuu möödudes. Aga nüüd räägin suht samamoodi. Aktsent on mul küll tugev, aga kõik ajavad selle sassi ungarlaste slovaki keele aktsendiga (siin elab ka palju ungarlasi) ning kõik arvavad, et ma olen tegelikult siitkandist pärit. Seega hästi läheb.
Järgmised paar kuud on igatahes hästi ette ära planeeritud. Koguaeg on midagi teha, loodan, et selle jaoks raha ka jätkub (kuigi ma arvan, et ma saan hakkama). Muidu eelmine nädal möödus ikka kiiresti. Kui Elina siin oli (see kõige kõige parem inimene üldse, et ta praktiliselt ilma mingi eesmärgita siia tuli, peale selle, et mind näha), siis käisime siinkandis lihtsalt igal pool ringi. Kahjuks mägedesse küll ei jõudnud, aga eks millalgi uuesti.
Muidu laupäeva õhtul käisime mu sõpradega väljas ja nautisime head ilma. Pühapäeval magasime välja ja käisime Juris ühel tüüpilisel laadal, tema sai endale Zeppelini pluusi ja ma vaatasin pikalt üht Queeni pluusi, aga lõpus hakkas rahast kahju. Pärast käisime veel rändavas lõbustuspargis vms ja õhtu lõpetasime mu lemmikkohas pitsat süües. Esmaspäeval käisime mööda Bratislavat ringi, samamoodi teisipäeval. Kinno ja sushisse jõudsime ka, mis oli tore. Ja kolmapäeval tegime süüa natuke ja käisime õhtul Trnavas ning jõime kofolat/vinead ning sõime slovaki rahvustoitu.
Kergelt öeldes ülitore oli näha teda, mis sest, et ainult nii lühikest aega. Eks kahe kuu pärast näeme. Ja siis läheb tema vahetusaastale Norra. Aga eks tuleb viimast võtta. Sügist ma ju väga ei oota, siis peab ennast kokku võtma ja reaalselt pingutama hakkama.
Täna hakkas jäähoki MM ja Slovakkia alustas igatahes vägeva mänguga Prantsusmaa vastu 6:2 võitsid. Need kaks vastaspoole väravat nägid küll välja sellised, et slovakid lihtsalt lasid need lohutuseks läbi, sest me olime prantslastest ikka igas mõttes üle. Aga jah, tule Slovakkiasse vahetusaastale, sinust saab jäähoki fänn! Ma tean pooli slovaki mängijaid nimepidi. Homme siis Soome vastu, soomlastel on ainult kodusmängimise eelis.
Muidu Elina mainis, et mul on aktsent eesti keeles rääkides. Või et mul vähemalt alguses oli. Selle mõttega ka täna lõpetan. Pildid on kõik Elinal, ma loodan, et ta jagab ka minuga neid. ;)
koolid võrdluses
Homme peaksin ma põhimõtteliselt ajaloo kontrolltööd kirjutama. Praegu on aga osa minu igaõhtusest viivitamisprotsessist kirjutada minu kooli ja mu Eesti kooli erinevustest. Või siis õigemini viriseda fakti üle, et me niipalju mõttetuid fakte peame pähe õppima selle asemel, et loogiliselt jõuda järeldusteni ja aru saada, miks kõik niimoodi oli.
Mu kool siin on erinev Tallinna Reaalkoolist. Väga erinev. Kui aus olla, siis pooltel juhtudel tunnen ma, et ma olen valesse keskkonda sattunud. Koolisüsteem on iseenesest päris sarnane. Siin õpin ma praegu kaheksaaastase gümnaasiumi kuuendas klassis, ehk siis Eesti mõistes kümnendas klassis. Inimesed mu ümber on aga minust nooremad, keskmiselt nii 1997 sündinud. Oma klassis olen ma muidugimõista kõige vanem (mis on samuti hea vaheldus Eestile, kus ma olin noorimate seas). Samas on kogu mu klass koolis käinud juba üheksa ja pool aastat, nagu minagi, kooli läksid kõik kuueaastaselt. Selle kohapealt olen ma õigesse klassi sattunud.
Küll on minu jaoks pigem probleemiks fakt, et ma ei leia, et see kool mind kuidagi arendaks. Õpin küll midagi juurde - ja võib öelda, et Eesti jaoks lausa asju ette - aga kõike teeme me kuidagi faktipõhiselt. Ma ei ole siiamaani leidnud midagi, mis mind reaalselt proovile paneks ja mille nimel ma oma ajurakke pingutama olen pidanud. Kõige raskem on vist olnud tõesti lihtsalt sõnu slovaki keeles meelde jätta, et saaks kuidagi oma hinded kätte. Peab küll tõdema, et reaalainete kohapealt pole miski väga erinev. Matemaatika on matemaatika, seal ei ole midagi muud öelda. Peab lihtsalt ülesannetest läbi närima. Ju häirib mind kõige rohkem see, kuidas siinsed geograafia ja ajaloo tunnid on Eesti omadest nii erinevad. Ju mu vanad klassikaaslased mäletavad, kuidas me ajaloos arutlusi kirjutasime ja geograafias pikki moodle-i töid tegime ning kuidas me kõik seda vihkasime. Tagantjärele peab ütlema, et see oli kohe kindlasti mitu korda parem kui see kümnete aastaarvude meeldejätmine, mida ma praegu tegema pean. Muidugi pidin ma Eestis õppima ka kõik aastaarvud ja mõisted ja mida kõike veel, aga vähemalt ei unustanud me sealjuures mõtlemist ära. Geograafia ja ajaloo tunnid koosnevad mul Slovakkias lihtsalt õpetaja poolt dikteeritud lausete kirjutamisest vihikusse. Muutub päris igavaks ja see huvi, mis mul Eestis geograafia vastu oli, on praktiliselt läinud. Muidugi ma siiamaani loen vahepeal huvitavaid artikleid geoloogia vallast, kui mul selle jaoks tuju on, aga see pinev uudishimu, mis mul Eestis oli, on praktiliselt mu seest kadunud. Samas peab mainima, et Eesti ja Slovakkia koolid on keelte õppimise kohapealt ikka päris sarnased. Inglise keeles on suurim rõhk grammatikal, sõnavara arendamist ja rääkimist toimub tundides palju vähem, kui seda päriselt vaja oleks. Saksa keeles ma ikka veel midagi kasulikku õppinud ei ole, aga tean, mida Irokesenfrisur tähendab. Võite googeldada. Siiamaani ma ei suuda otsustada, kumb koolisüsteem on parem, kas Eesti või Slovakkia oma. Ühte võin aga öelda. Kui sa selle sees oled, siis mitte miski ei tundu hea. Ma kujutan ette, et kui ma kolme kuu pärast Eestisse tagasi tulen ja sügisel uuesti õppima pean hakkama, siis ma ainult nutan oma siinset kooli taga, sest ma ei pea siin üldse nii palju pingutama, kui reaalis. Siin jällegi tunnen sellest pingutamisest puudust. Tegelikult peaksin ma lihtsalt hetkel aastaarve, mõisteid ja inimeste nimesid pähe tuupima, et homsest kontrolltööst läbi saada. Seetõttu ka see masendav ja kriitiline postitus. Tegelikult on koolis päris tore. :)
suse, bonane, lubka, mina
Niisiis, ma jõudsin ka lõpuks ometi oma blogi juurde tagasi. Mu eemalolemises võite süüdistada Supernaturali.
Eelmine nädal oli mul koolivaheaeg. Lõpuks ometi sai hommikul normaalsel ajal üles tõusta. Nii kümne paiku keskmiselt. Esmaspäeval läksime Suse ja ühe YFU vabatahtlikuga Senecisse veeparki. Lootsin seal mõne kilomeetri ujuda ka, aga ei. Muidu selline korralik ja ilus veepark, aga õiget basseini seal ei eksisteerinud. Igatahes, esimesed kolm tundi vedelesime me igasugustes erinevates soojades basseinides ja pärast läksime SPA osasse. Seal oli igasuguseid erinevaid saunu, mingi kümme või rohkemgi. Ja oi, kuidas ma nautisin. Lisaks oli õues "Finsky sauna" ka (soome saun), aga see oli isegi keskmisest eesti saunast külmem. Aga see-eest veetsime just selles ühes saunas tunnikese, sest see oli õues ja seal kõrval oli külm bassein. Ma poleks eales arvanud, et ma õiget Eesti sauna igatsema hakkan. See oli kodus nii.. normaalne asi, aga nüüd saan aru, et ilma selleta on ikka päris raske elada.
Pärast spad läksime sööma, sain oma haluškyd jälle kätte. Õnneks oli seekord võimalik ilma peekonita võtta, ma ei saa aru, i. Peale seda tahtsin Senecist otse Pezinoki bussi peale hüpata, aga jäin nii kümme sekundit hiljaks. Ühesõnaga see tähendas sellise korraliku kolmnurga tegemist ja Bratislava kaudu kojuminekut. Aga Susega oli tore kogu see aeg rääkida.
Järgmine päev läksime ühte lossi külastama, mis on mulle üpris lähedal. Cerveny Kamen vist eestlastele väga midagi ei ütle, aga ära tõlgituna on see "Punane kindlus". Minu jaoks oli see juba teine kord sinna minna. Täna käisin kolmandat korda, aga see ei ole tähtis. Selle lossi väravate ees tegime ka selle pildi, mis seda postitust kirjeldab. Pärastpoole läksime Modrasse ja istusime seal ühes pubis maha ja lihtsalt rääkisime pikalt ja laialt. Lubka oli see vabatahtlik, kes meiega kaasa tuli sellel teisipäeval. Kusjuures ta on tegelikult mu host-isa parima sõbra tütar. Tegime ka plaanid, et märtsi lõpus mingi nädalavahetus lähen tema juurde Bratislavasse ja saan natuke Bratislava ööelu ka nautida. ;) Can't wait.
Kolmapäeval alustasin ma Supernaturali vaatamisega. Ühesõnaga terve päev midagi rohkemat ei teinud. Või tegelt, vist korraks vedasin ennast Pezinoki, oli vaja paar asja osta.
Neljapäeval läksime YFUkatega Viini. Üheski söögikohas inglise keel suust välja ei tulnud, ainult slovaki keeles tahtsin rääkida. Käisin ka Stephansdomi all katakombides, mis oli.. kergelt öeldes creepy. Massihaudu on seal ikka palju. Siis käisime veel Susega Burger Kingis ka, sest ta tahtis sealt ühte magustoitu osta. Otsustasin siis ise ka ära proovida selle, sest no.. kes ei tahaks kuuma šokolaadimuffinit vanillijäätisega. Best food ever.
Reedel ma hommikupoole midagi ei teinud. Õhtupoole võtsin suuna uuesti Senecisse, et Susega kokku saada. Olin öösel seal, õpetasin talle ja ta perele ladumise selgeks ja mängisime seda suht kaua. Järgmine päev läksin koju ja uuesti Supernaturali edasi vaatama.
Ülejäänud nädalavahetus möödus rahulikult, esmaspäeval kooli jälle. Õppimisega me see nädal väga ei tegelenud, sest Zuzkal ja teistel temavanustel olid eksamid. Ühesõnaga esmaspäev ja teisipäev olid sellised rutiinsed (kool-trenn-koju). Kolmapäev aga.. See oli üliäge päev. Sain LÕPUKS OMETI oma kontserdipileti kätte. GREEN DAY and special guests including ALL TIME LOW. Mu elu on perfektne, suurepärane, hiilgav, oivaline, vaimustav, võrratu ja briljantne! (*wink-wink mom*)
Neljapäeval tuli Zuzkale Uus-Meremaalt sõbranna külla. On siin viis päeva. Ehk siis esmaspäevani vist. Muud väga huvitavat ei toimu. Eile värvisin juuksed uuesti üle Hanka juures. Tegime pitsat ja sõime küpsiseid nutellaga ja jõime kofolat kõrvale. Eks me mõlemad vahetusõpilased (okei, ta veel pole, aga peab ju varakult dieeti alustama enne oma vahetusaastat). Eks ma lähen nüüd tagasi oma Supernaturali juurde.
Kallid teile Eestisse.
põhjus, miks ma supernaturali vaatan:
cerveny kamen,
veepark,
sherwen,
kontrolltöö,