Täna läheme ühte maalilisematest piirkondadest - Karjalas. Karjala on Vene põhja pärl. Tema tagasihoidlik ilu, põhjatuid järve ja reliktorme ei jäeta kedagi ükskõikseks. Seal, Soome piiriga, on ainulaadne loodusmälestis ja samal ajal Ruskeala nimeline vabaõhumuuseum.
Marmorist sahver
XVIII sajandi keskel. Hiljuti väljakuulutatud Venemaa riigi pealinn areneb kiiresti. Palee ehitatakse, ruudud tehakse, pargid ehitatakse. Peterburi vajab marmorit. Kiireloomuline ja palju. See on soovitav omamaine ja odav ning lähedane.
Katariina II korraldab geograafilise uurimistöö kogu Venemaal. Varsti leiti rohkesti valgeid ja suitsulisi hoiuseid, nagu Peterburi suvised ööd, marmorit.
Ruskeala (Karjala reskeast - "pruun, pruun") on väike küla Põhja-Ladoga piirkonnas. See oleks kaardilt kergesti kadunud, kui see ei oleks ainulaadne ja hiilgav ajalugu.
Need maad olid sajandite jooksul kolme riigi sõjaliste vaidluste objektiks ja seejärel läksid nad rootslastele, siis soomlastele, seejärel venelastele. Seetõttu olid Ruskeala marmori karjääride esimesed arendajad rootslased. Nad ehitasid esimesed karjäärid 17. sajandi lõpus.
Pärast Põhjasõja lõppu jäi Priladozhie Venemaale ja Ruskeala kanjonid võtsid välja Field Marshal Buturlin. Marmori kaevandamine ajutiselt loobutud.
Aga 1768. aastal, kui kohalik pastor Samuel Alopeus esitati Ruskealasse, hakkas töö uuesti keema. Kivi meistrid, arhitektid ja kaevanduste insenerid tulid igast küljest. Mõne aasta jooksul on silmapaistmatu piiriküla saanud tööstuskeskuseks. Järgmise 50 aasta jooksul kaevandati üle 200 tuhande tonni marmorit. Kivi plokid laaditi 80 hobusega kasutatavatele kelkadele, mis viidi muuli juurde. Seal nad viidi väikestesse purjelaevadesse ja ujusid Ladoga järve alla Peterburi.
XVIII sajandi teisel poolel ja XIX sajandi algul võib nimetada Ruskeala marmori ajastu liialduseta. See üllas kivi on kaunistatud paljude suurlinnaobjektide interjööri:
Orooli väravad (Tsarskoye Selo);
Rooma purskkaevud (Peterhof);
Gatchina palee veerud;
Mihhailovski kindluse fassaad ja teised.
Kuid kõige kuulsam hoone, mille kaunistamiseks kasutati Ruskeala marmorit, on Püha Iisaku katedraal. Arhitekt Auguste Montferrand tuli isiklikult Ruskealasse, et kontrollida kivi purunemist. Selle tulemusena on Püha Iisaku katedraali seinad kaetud kauniga valge-hall marmoriga, mille paksus on umbes 50 sentimeetrit.
XIX sajandi teisel poolel hakkas marmor moest minema (suurlinnade arhitektid pöördusid graniidi juurde). Ruskeala marmori aktiivne kaevandamine lõppes. 1896. aastal olid väljad renditud soomlaste poolt: nad ehitasid lubja-lubjakivi tehase ja valmistasid marmorist laastud, mis omakorda krohvitas seinad ja valas põrandad.
Tootmine suleti Nõukogude-Soome sõja alguses 1939-1940. Marmori karjäärid olid üleujutatud. Ühe versiooni - soomlaste, teiselt poolt - nõukogude lennunduse järgi.
Pärast Teist maailmasõda jätkas Ruskeala taim tööd. Selle tooted (lubi, helbed, killustik) tarniti 10 Nõukogude Liidu vabariigile ja 17 piirkonnale. Tahket marmorit pole praktiliselt kaevandatud. Viimased seisid silmitsi Peterburi metroo „Ladoga” ja „Primorskaya” jaamadega.
1998. aastal jõudis marmori karjäär Ruskeala Venemaa kultuurilise ja ajaloolise pärandi nimekirja XVIII - XX sajandi kaevandamise monumendina. Üleujutatud karjääridest on saanud ilusad smaragdijärved. 2005. aastal avati seal turismipark.
Mida näha Ruskealas?
Ruskeala külast 4 km kaugusel on koht, mida ei saa mööda minna, marmori karjäärile. See Ruskeala kaskaad on nelja väikese, kuid maalilise juga.
Tohmayoki jõgi (“hullu jõgi”) voolab Ladoga järve ning seal on palju kärestikke ja madalikke, millest suurim moodustab juga. Suurimat nimetatakse Ahvenkoski, mis tähendab soome künnist. Öelda, et koht on ilus, pole midagi öelda. Ainult asjaolu, et filmi "Ja künnakud siin on vaiksed", on filmitud.
See juga on selgelt nähtav Ruskeala juurde viivast maanteest. Selle kõrval on parkla, vaatetorn ja suveniiripood. Ruskeala juga on suurepärane koht lõõgastumiseks Ruskeala mägipargi poole ja pildistada.
Kuid Ruskeala pärl on muidugi Marble Canyon. See on osa mägipargist Ruskeala (rohkem sellest hiljem) ja on suur kivist kauss, mis on täidetud sinakas-smaragdiga.
Marble Canyoni pikkus on 460 meetrit, laius kuni 100 meetrit, sügavus ulatub mõnes kohas 50 meetri kaugusele. See on koht, kus nad võtsid marmori St. Isaaci katedraalile ja teistele Peterburi arhitektuurimälestistele.
Canyon teeb suure mulje! Hõbe marmorist kivimid, mis ulatuvad sügavale selgetesse vetesse, grottidesse ja aditsidesse - see kõik tekitab tunne, et olete unenäod ja kääbus, kes on valmis valmis, vaatab kaevandusest välja.
Eriti silmatorkav vesi. Karjäär toitub puhta põhjaveega, alumisel alal ei ole vetikaid. Seetõttu on selle läbipaistvus 15-18 meetrit, mõnes kohas võib isegi näha karjääri allosas jäänud seadmeid.
Marmorist kanjon üleujutatud üle maa-aluse horisondi (kokku oli seitse: kolm maa-alust ja neli maapinnast).
Horisont on kivi sees vabanev kiht.
Enamik reklaame on vee all. Ainult üks neist, mägipargi loodeosas, jäi üle veetaseme ja on üldsusele avatud. Usutakse, et seda tegid soomlased 1930-ndatel aastatel, et transportida veokeid marmoriga kaevanduse numbrist 2. Kaevandust üleujutati umbes kolmandiku võrra, jää all, mis ei ole sulanud isegi suvel.
Adit on horisontaalne või kaldu kaevandav töö, millel on juurdepääs maa pinnale.
Veel üks atraktsioon mägipargist "Ruskeala" - Ruskeala dip. See kokkuvarisenud maa-aluste töökaar. Kohalike elanike mälestuste järgi loodi see 1960ndatel pärast karjääris toimunud tugevat plahvatust. Selle tulemusena moodustas maa pinnal suur umbes 30 meetri laiune auk.
Rike on selle mikrokliima. Kaevanduse kaugetes osades sulab sulatus, seintest ripuvad väljamõeldud jäälood. Kuid sooja aastaaegade ebaõnnestumise kohas moodustub väike järv. Seetõttu, et sattuda töösse, peate kõigepealt minema paadile trossi ja seejärel sinna jääle põrandale. Talvel on kõik lihtsam: mine lihtsalt tugevale jääle.
Foto: Vladimir Kirichenko
Selles huvitavas kohas mägipargis "Ruskeala" ei lõpe seal. Oma territooriumil on ka nn Itaalia karjäär. Kuni 1970ndateni kaevandati sealse marmori abil Itaalia tehnoloogiat (seega nimi), kasutades välisriikide masinaid. Siin on marmori värv ja tekstuur selgelt nähtavad ja selle ekstraheerimise viis jälgitakse. Sarnaselt leivale lõigati see suurte kihtidena, kasutades kihtide järgi kihtide abil.
Ruskeala vaatamisväärsused on loodusliku objekti ja tööstusmuuseumi haruldane sümbioos avatud taeva all. Kõiki neid ilu vaadates mõtleb ta tahtmatult: "Kui rikas on meie planeet, kui palju see meile annab."
Mida teha Ruskealas?
Nagu juba mainitud, sai 2005. aastal Ruskeala mägipargi osaks Marble Canyon, samuti Ruskeala dip ja Itaalia karjäär.
Skeemi mägipark "Ruskeala"
Parki lõid eraettevõtted, mis ühendasid, eraldasid raha ja panid need objektid järjekorda. Nad võtsid välja prügi ja vanametalli, lõid mugavad teed, ehitasid vaateplatvormid. Kulutatud valgustus kanjoni perimeetri ümber - nüüd öösel säravad marmorist kivid värviliste toonidega. Kahju, et kunstivalgustus töötab ainult talvel (novembrist märtsini) ja ainult reedeti ja laupäeviti.
Loodud ja infrastruktuur. Ehitasime parkla, kohvikud, tualetid, suveniiripoodid ja muuli, kus saab paati rentida. Kõige põnevamaks peetakse paadisõitu Marble Canyoni kaudu: sa saad ujuda ujudes, ujuda aditide juurde ja toita pardid.
Foto: 1, Vitali Ilyasov / Shutterstock.com, Vitali Ilyasov / Shutterstock.com
Park on avatud aastaringselt, vaid režiim muutub hooajast hooajani. Pärast Ruskeala vaatamisväärsuste ennustamist maksti loomulikult pargi sissepääs - 150 rubla inimese kohta. Laeva rent, giid ja muud teenused on samuti väärt raha (üksikasjalik hinnakiri siin).
Kuid park pakub külastajatele palju meelelahutust. Lovers, kes närve kipuvad, hindavad neid:
Hüppa Marble Canyoni 24 meetri kõrgusest. Muidugi, kindlustusega. Vaba langemise kõrgus on 8 meetrit.
Ümbrise silla ületamine: 24 meetri kõrgusel ulatuvad kanjonile kolm köidet - jalutad ükshaaval ja hoidke kaks.
Trollid on allapoole sõitmine rullil kallutatud trossil otse Marmara järve siledale pinnale.
Teine populaarne viis veeta aega pargis on sukeldumine. Nagu mäletate, on Ruskeala marmorist kanjonil kolm veealust horisonti. Üleujutatud kaevandused, mis on ühendatud galeriidega, nagu salapärane labürindi. Sukeldumissoovid tunnevad end tõeliste uurijatena ja näevad, mis on varjatud iidsetes karjäärides.
Aga võib-olla kõige põnevam mägipargi seiklus on ebaõnnestumine. Selleks on vaja spetsiaalset varustust ja institutsiooni direktoraadi luba. Lisaks on köie laskumine 16 meetri sügavusele väga riskantne harjutus, nii et seda tuleks teha spetsialistide juuresolekul. On mehi, kes korraldavad Ruskeala ebaõnnestumist. Isegi kui te ei ole äärmuslike spordi fännid, on aukude sees avanevad vaated selle hirmu ületamiseks väärt. Talvel on see lumekuninganna elukoht! Vaadake seda virtuaaltuuri ja mõistke kõike ise.
Vaiksemast talvel lõbus - sõita Husky'ga (väga kohev Millah) ja pildistada nendega. Ka pargis ja selle ümbruses toimuvad aeg-ajalt erinevad meelelahutusüritused: kontserdid, folklooripühad, ajaloolised rajatised, võistlused ja palju muud.
Foto: Andrei Kirnov
Ruskealasse on parem tulla paar päeva. Eriti probleemide paigutamine ei ole. Pargi lähedal on kaks puhkekeskust ja turismikompleks. Suvel eelistavad paljud inimesed paigutada laagriplatsile ja lõõgastuda matkateel.
Aga laagriplatsidel ootate mitte ainult mugavaid voodeid, grillimisvõimalusi ja varustatud vanne, vaid ka täiendavat meelelahutust. Niisiis, saate rentida naabruskonda ja sõita läbi naabruskonna, saate osta ekskursiooni jeepides või sõita raftinguga.
Rafting on spordi rafting mägijõgel kuue, nelja või kahe kohalise täispuhutava paadiga.
Rafting toimub Tohmayoki jõe ääres - sa ei näe ainult Ruskeala juga, vaid tunnevad ka oma võimu.
Lühidalt öeldes, sa ei unusta Ruskealasse. Sellest kohast saate palju maalilisi fotosid ja mitte vähem elavat muljet.
Kuidas jõuda Ruskeala?
Ruskeala küla asub Karjala Vabariigi Sortavala linnaosas, linnaosa keskusest 37 km ja Vene-Soome piirist 20 km kaugusel. Marble Canyoni ja teiste vaatamisväärsuste juurde pääsemiseks on kolm võimalust.
Isiklikul autol
Peterburist kulgeb marsruut mööda A129 maanteed läbi Priozerski ja Sortavala linnade. Kui olete jõudnud viimase, peate võtma A130 maantee. Peterburi ja Ruskeala vaheline kaugus on umbes 300 kilomeetrit.
Petrozavodskist Ruskeala juurde viivad kõigepealt M18 maanteele (teine ​​nimi on P-21), kust Pryazha linna piirkonnas on vaja pöörduda Lyaskel ja Helyulya (maantee M130) küladeks.
Linnadevahelised bussid sõidavad Petrozavodskist Sortavalasse iga päev. Ajakava leiate siit. Sortavalast Ruskealasse saab omakorda linnaliinibussiga. Ka Sortavalast kuni Marmara kanjonini jõuab taksoga paarisaja rubla. Taksojuhtiga saate kokku leppida päeval ja ajal, mil ta teile tagasi pöördub.
Peterburi ja Sortavala linna vahel sõidab 350A „Peterburi - Kostamuse” rong. 23 tundi - ja sa oled seal. On kahju, et rong ei lähe iga päev. Kontrollige ajakava. Kuidas saada Sortavalalt Ruskeala - vaata eespool.
Samuti on võimalik rongiga sõita, kuid peab tegema mitmeid ülekandeid.
Raudtee marsruuti peetakse kõige ebamugavamaks ja aeganõudvamaks.
Miks tasub näha Ruskeali?
Kuna Ruskeala on kaunis mägipark, kus on maa-aluste koobaste süsteem, Marble Canyon, vesiputouksista ja puhkekeskustest. See on turismikompleks, kus saate igal ajal veeta aktiivset nädalavahetust kogu perega.
Marmorist kanjon on nii ilus, et isegi Norra fjordid on hämarad. Läbipaistev smaragdjärv katab hõbedased seinad, näete aditide koopaid. Tundub, nagu oleks ta sattunud muinasjutule ja kõik ümber on erilised maagilised omadused.
Kõige tähtsam on aga see, et Ruskeala on tööstusmälestis, mille abil saab jälgida kaevandamise ajalugu 18. – 20. Sajandil. Sajandeid koristati kõige raskemini Peterburi palee kaunistanud töötajad.