Emotsioonide juurest eemale veidikeseks ja ...
(18-04-2019 12:26 )Lokster Kirjutas: Aga mis oleks kui sa sured ja tuleb looja ja hakkab sinuga eksperimenti sooritama? Tapab-raiub pea maha ja elustab uuesti .Hoiab elus ja jälgib sind? Näe raisk , ei surnudki ära. Kümme tundi??? https://www.nature.com/articles/d41586-019-01216-4
Loksteri lingil on jutt sellest, kuidas tapamajas tapetud sea aju hoiti elus 10 tundi pärast keha surma (ei ole ma veel artiklisse süvenenud).
Lokster, sa kuskil mainisid, et liigub infot, et särav valgus peale kliinilist surma on just mälu kustutamise jaoks või toimib mälu kustutajana. Vaese sea mälu aga kas sai kustutatud või tõenäolisemalt säilis tapamaja õudus nii kehas kui ajus????
Miks kustutada mälu nii täielikult nagu seda tehakse inimestega?
Võiks ju kustutada ainult jubedused?
Kes nüüd täpselt oskaks vastata. Meie minahing on seotud kõigega ,millega siin ,,kokku,, kasvati. Keha puhul pole ju seega kahtlustki. Orgaanika kannab-hoiab-kiirgab sarnaselt mineraalile infot. Siit mõtlemisainet järgnevast. Miks ikkagi peeti põletusmatust parimaks puhastajaks? Ei saa kinni hoida, tagasi kutsuda ega jää siia tillerdama. Miks tähtsate ninade puhul on küllalt palju just pea varastatud maagiamanipulatsioonideks? Neid on rohkem kui arvatagi võiks. Võimalusel varastati aju. Nõiduse all võidi matta eraldi pea ja keha. Väljakaevamised on toonud palju näiteid. On palju uuringuid giljotineerimise kohta. Eelmine aasta just ,,pikendati,, arvatavat signaalide kestust. Eks el. impulsside ja ,,keemiliste,, ahelate põhjal. ----------------- Mjah. Enamuse foobiate puhul mängib rolli ,,eelmiste,, elude kogemused. Seega mälutu olek on pigem alla surumine. Kindlasti ei peaks siin mõõtma hea või halb määranguid. On lihtsalt kogemused ,millest ka siia tulles põimub energoinformatiivne ,,muster,,. Karmast DNA-ni. EGO koduks ei ole otseselt aju. On plexus. Aju on kõik nö. meelte juhtkeskus ja analüütiline salvestus. Mälu näiteks ei kuulu ainult talle. Ajul on aju mälu. Kõhus on ma aju. Ka seda teadus ääriveeri juba tunnistab .Iidsed teadmised on seda alati rääkinud. Taju aju on samuti mäluga. Plexus on lihtsalt keskus neile kahele. Teadmine-tundmine. Valgus ja pimedus ei ole aga kuidagi võetav AINULT silmadega. Valgus on ka tulena ning enamaga. Põhimõtteliselt on see puhastustuli osaliselt. Tehti kunagi eksperiment ühe buddha mungaga. REG.hüpnoosiga liigutati ette ja taha. Mitme elu ulatuses. Seal punktis aga ,kus eelmine elu lõppes ja palju räägitud ,,etapid,, läbitud ( tunnelid ja muu) hakkas ta liikuma päikese poole. Kirjeldas ,mis temaga toimub. Enne päiksesse sisenemist ta teatas ,et kohe kaob-kustub KÕIK. Igast juhtmed -lullad ta keha-pea küljes hakkasid jälgijatele saatma ohtlikult kriitilisi signaale. Jälgijad katkestasid eksperimendi. Põhiline on see ,et kõik on kogu aeg olemas. Piisab vaid pisidetailist , et kõik kätte saada -ajatelg. Kogu elu on olemas. Eelnev ja tulev. Seda on krdi raske ette kujutada. Miski kaob-kustub-eemaldub vaid millegi ,,suhtes,,. Elu on eelkõige ülima eraldatuse taastamine koosteks. Point on jõuda kõigeni. Ja seda teha vigadevabalt. See ongi areng. Ja selle juures pole me liikumas kuhugi, kuigi korje ju nii välja näeb. Mee liigume ajas tagasi , eelmise ,,parima,, koosteni elu jooksul puudusi eemaldades. Hing lahkub kehast surmahetkel kuklast või rinnust. Oleneb ,kus tähelepanu oli. Aga ta jääb sellega niitipidi seotuks. Samuti mõni ese ,mis oli oluline. Mõtle kui palju niite. Aga mõelge kui paljudest niitidest pannakse meid kokku kui arvestada ,et kõik on vaid energia. Infosid kandvad energiad. Võib ju sfääriliselt kujutada ette. Tohutult liikuv ,,sibul,, väga paljude kihtidega. Põimingutes ja segunemistes. Kui ajatelg ei eraldaks eraldajat ( aju) selles puntras -me oleksime koguaeg kõike, iga hetk. Ja muidugi sea peas oli kogu analüüs ja mälu olemas. Ka valu analüüs. Ja hirm. ja muu. Miks amputeeritutel on elu lõpuni fantoomvalud? Noja kas pole pea siis piisav ,,talletaja,, ? On ju pildistatud kirlijanni seadmega puu lehte enne ( terve) ja peale ( osa eemaldatud). Tulem on nagu amputeritud jalal. Fantoom on püsiv, vaid pisut teise ,,sagedusega,,.
(selle postituse viimane muutmine: 19-04-2019 13:52 Lokster.)
See oli pool vastust. Jätkan puu all kuna ta on keskne. Aga jahh on küll pahad tulnukad, ilged deemonid, jumalad ka on , ja keegi killib mälu ja keegi rebib pea otsast. Kõike on. Kas mina saaksin seda kuidagi täpsemalt kirjeldada? Kes ikkagi juhib mängu nimega elu? See kõik on individuaalne. Hea ,et tõstsid teema üles. Eks räägin vana uuesti läbi. Puu all.
(19-04-2019 09:12 )Mannu Kirjutas: Emotsioonide juurest eemale veidikeseks ja ...
Jubedused kelle meelest?
Kuskil Marveli koomiksite-teemalises jutus oli arutluseks, et iga kangelane ühe poole pealt on samal ajal suurim kurilane teisele poolele.
Niiet oleneb "jutustajast". See, mis on see nn. jubedus või nn. suurim heroism. Näiteks.
Vaatasin, Pimeduse teemas sa mainisid "teadvust ilma kandjata" ja selles kontekstis ongi ehk need nn. jubedused pigem (?) vaid sellel kandjal ehk kestal.
Teadvus ehk vastupidi, mõtleb, et vau, on alles äge ja kordumatu (jube)kogemus ja see tuleks kohe tingimata meeles hoida. : )
(selle postituse viimane muutmine: 20-04-2019 23:55 Naut.)
(20-04-2019 23:25 )Naut Kirjutas:
Selles ongi asi. Lokster ütles seda, et Vaim ei hooli jubedustest, tema õpib läbi keha kannatuste (haigused, valud, nälg, sõda - ikka need päris kannatused, mitte tädide ui-ai). Vaimu meelset ei ole need jubedused, keha meelest ikka on küll. Kui paljuke neid nii valgustunuid on, et siiralt naeratades ja headmeelt tundes piinamist taluvad ja nede lapsed nt sama heameelega pealt vaatavad.
Ja et Eithea (ei salga, mõneti minu eeskuju) tõi välja, et Vaim võiks väheke hoolivam olla oma "töövahendit" kasutades.
(selle postituse viimane muutmine: 21-04-2019 09:50 Mannu.)
(21-04-2019 09:47 )Mannu Kirjutas: Kui paljuke neid nii valgustunuid on, et siiralt naeratades ja headmeelt tundes piinamist taluvad ja nede lapsed nt sama heameelega pealt vaatavad.
Esiteks ma muutun mingite üliäärmuslike näidete puhul alati mõnevõrra ettevaatlikuks. Miks neid näiteid sisse tuuakse? Sest oletatakse, et KUI nii on, siis on järelikult ja MEIE MEELEST ikka nagu naa.
Ok, me oletame, et miski nii ON, kuid samas ei pruugi olla. Sest me lihtsalt ei näe teiste sisse. Ja eriti nende, kes kuskil ja kaugel ja koguni vaid hüpoteetiliselt piinatud on ja justkui piinlevad.
Jah, mõned saavad hingetrauma ja murduvad. Mõned ei murdu. Mõned ehk valgustuvad ja mõned kibestuvad. Igatemoodi on.
See, kuidas inimesed äärmusolukordades toime tulevad, sellest on muidugi tohutult kirjanduslikke näiteid.
Samas, et taas üldisest heitamise blaast kuidagi konkreetsemaks ja seoses sellega ka tõesemaks saada, võtkem ikka ehk mingi omakogemus ja arutlegem selle pinnalt. Sest see on läbikatsutud ja läbi tunnetatud.
Ehk (enam vähem) selge(m) ja pole ka enam nö. hüpoteetiline.
Ja just selle viimase põhjal ja ilma igasuguse dramaatikata või paatoseta võin mina küll öelda, et jah, kõige traagilisemad sündmused mu enda elus on olnud ka kõige õpetlikumad.
See on ikka see igipõline mäng, et mitte "mis" vaid "kuidas".
Me ei saa muuta minevikus olnud sündmusi, inimesi, juhtumusi, meie keha või ka vaimu kannatusi jne. Me saame neid vaid ümbermõtestada. Lihtne. Justkui. : )
Keha tegelikult ei peaks üldse kannatada saama, kui vaim piisavalt nutikas on.
(21-04-2019 11:06 )Naut Kirjutas: --
Arvad ? Sulle siis meeldib rohkem teistele kannatusi põhjustada ?? Jah, kannatada ei saa siis, kui eraldud kõigest . Otsid kusagilt omale Õlimäe, ja elad seal .
Aga jah , põhimõtteliselt saab elada nii, et püüad teistele mitte kannatusi valmistada .
Huvitav , kaua Sul ainult sellise äraseletatud näoga ringi lastakse käia ?
(selle postituse viimane muutmine: 21-04-2019 11:51 olematu.)
Olematu. See oli teooria. Terves kehas on terve vaim. Jne.
Kuigi tegelik lausung oli vist mõnevõrra pikem. Midagi sellist: "terves kehas on terve vaim, KUI sa usud jumalat".
Mõiste "jumal" taas misiganes tähenduses universaalses kontekstis. Ehk siis: teades universumi (või looduse?) seaduseid, meie vaim ei eksi (nii palju?) ja kehalised kannatused pole vajalikud. Keha on terve. Sest tervena on toiminud meie vaim.
Sama siis selles teoorias, et kõik haigused hakkavad peast ehk me teadlikult või alateadlikult põhjusatme neid endale siiski ise.
Kas ma ise olen kehaliselt või ka vaimult lausa nii suppermupper? Eip. Saanud on mu seesama keha ja ka vaim nii paksu kui vedelat.
Kes tegi? Ise tegi. : )
Kas saab elada ilma teistele kannatusi valmistamata? Hm. Jälgides asjade käiku, oleme me kõik siiski kohati nii fkng lumehelbekesed, et meie pidev valmisoleks saamaks "kannatajaks", "haigetsaanuks", "solvatuks", "ohvriks" ja milleks iganes suht põhjusega ja põhjuseta on niivõrd prioriteetseks kohati saanud, et kahtlen vägagi.
Korra köhatad ja teisel juba draama. Et miks ikka tema poole köhatati (ta polnud ära teeninud!) või miks MITTE tema poole (ta ju nii ootas tähelepanu!) või misiganes muu "pädev" argument. Niiet jah, keeruline keiss.
Ja minu "äraseletatud" nägu sa, Olematu, ei näe. Selles suhtes taas: püsigem oma raamides, lugupeetavad. Sobib?
(selle postituse viimane muutmine: 21-04-2019 14:16 Naut.)
(21-04-2019 13:15 )Naut Kirjutas: Olematu. See oli teooria. Terves kehas on terve vaim. Jne.
Ütelnud kohe, et see Sinu foorum on, ja teised on vait, kui Sina räägid .
Olematu jt: Rääkige julgelt kõik. See tugevdab "selgroogu", treenib eluks vajalikku ego. Ma ei taha, et PW muutuks ühe-kahe maailmavaate mänguväljaks, oodatud on kõik (va läbu ja trollid). Kui ütleb keegi halvasti, siis ütleb, see on see väike valu, mida ma tädide ui-ai-ks nimetasin.
(21-04-2019 11:06 )Naut Kirjutas: Ja just selle viimase põhjal ja ilma igasuguse dramaatikata või paatoseta võin mina küll öelda, et jah, kõige traagilisemad sündmused mu enda elus on olnud ka kõige õpetlikumad.
Naut, sa ise ju eutanaasia teemas tunnistasid küll, et on olemas kannatusi, mis enam mitte ei arenda, oli ju? Ja sellistest räägin minagi, tõin jah äärmuslikud näited. Hirošhima nt. Inimkonda õpetas, aga kas neid hukkunuid ka?
Kuid isiklikust elust on minulgi kõik laksud osutunud ühel või teisel viisil kasulikeks.
Aga jah, mina nagu maailmavaluus pubekas, ikka selle pärast pead murran, et miks on maailm üksteise ärasöömisel põhinev, no kas ei oleks saanud paremat ja humaansemat maailma teha? Kuigi ma usun, et läbi nendesamuste raskuste sinnapoole me teel olemegi.
Ja teema tõstsin eelkõige Loksteri pärast, et äkki ta ikkagi räägib midagi sellest., et hele valgus surmahetkel on mälukustutaja.
Malukustutamine on minu esialgset arvamist mööda enamikele ikkagi kergenduseks (kes seda prügikasti ikka kaasas tahab kanda); kuid piisava energia korral võiks ju mõnda asja ikkagi mäletada?
Ja vene baabade teadmisi tahaksin mina küll muu sekka lugeda, ja eestikeelselt, igaühe omas soustis. See on suuremas osas kõik Siberis elanud (ja Uuralitest ka lääne pool) elanud rahvaste pärimuslik nõiakunst. Venelased on väga noor rahvus, kuid nad on kasutanud ära neid, kelle territooriumile on elama tükkinud. Sellest suunast on aga foorumis justnagu paaria tekitatud. No jah, vene dokumentaalia on räige poliitikaga vürtsitatud, aga siis tooge välja ja põrmustage valed. Poliitikale tähelepanu pööramata, noateral kõndimine
(selle postituse viimane muutmine: 21-04-2019 16:42 Mannu.)