Mis on spina bifida ja caudal regressioon? - Myositis - 2020
Bifida tagakülg on loote emakasisene arengu lootele kõrvalekalle. Selle embrüogeneesi patoloogiaga jagab seljaaju koos seljaaju kõva kestaga selg. Teisisõnu, bifida tagakülge nimetatakse ka spina bifidaks. Haigus kannab ka paljusid kõrvalnähte, mis ohustavad inimelu.
Patoloogia nimi tuleneb ladinakeelsetest terminitest "Spina" ja "bifida" - seljaosa ja lõhestamine. Praktikas peetakse seda tõsise arengu anomaaliaks, mida on raske ravida, nõuab kirurgilist sekkumist ja pikaajalist rehabilitatsiooni.
Spina bifida on täiskasvanutel äärmiselt haruldane haigus, sest lastel on sageli tugevad kõrvalekalded ja nad ei ela kuni 3-4 aastat. Võttes arvesse asjaolu, et müelomeningokel ilmneb kõige sagedamini, on kõige raskem arengupatoloogia vorm surmav.
Seljaosa koosneb 33-35 selgroolistest, mis on jagatud 5 sektsiooni - emakakaela, rindkere, nimmepiirkonna, sakraalse, coccyxi. Emakakaelal on 7 selgroolüli, rindkere 12 selgroolüli, lanne ja sakraal 5, samas kui sakraalse selgroo selgroolülid kokku ja moodustavad tugeva struktuuri - ristmiku, mis toetab seljaosa.
Coccyxi selgroolülid on ebastabiilsed ja esindavad atavismi jäänuseid - vähearenenud saba. Inimestel võib täheldada 2 kuni 5 kokkuliivset selgroogu, mis samuti kasvavad koos ja moodustavad sabaluu. Igal selgrool on keha, auk, põiksuunaline ja spinous protsess ning ka sõltuvalt osakonnast oma omadused.
Kõik selgroo avad on moodustatud seljaaju kandva selgrooga. Seljaaju on osa kesknärvisüsteemist, mis vastutab aju impulsside edastamise eest, kontrollib siseorganite toimimist ja vastutab tingimusteta refleksi töö eest.
Oma struktuuris koosneb seljaaju teise efektori ja esimese aferentsete neuronite, aksonite ja seljaaju ja aju tuumade dendriitide kehadest. Seljaajul on membraanid, mis kaitsevad seda võõrorganismide kahjustuste ja nakkuse eest. Seljaajul on tagumised ja eesmised sarved, mis vabastavad seljaaju närvid.
Seljaaju närvid moodustavad närvi plexust - emakakaela, brahhiaalse, nimmepiirkonna ja sakraali, mis innerveerivad erinevaid lihasrühmi ja inimese nahka. Kui need plexused on kahjustatud, esineb mitmesuguseid siseorganite talitlushäireid ja mootori aktiivsuse kadu.
Seljaosas on mitmeid põik-liigeste liigeseid, mis sisaldavad selgroolülide ja selgroolülidade vahelisi sidemeid, mis paiknevad selgroolülide vahel. Selgroo ketas koosneb želatiinist kehast ja kiulisest rõngast - kui viimane tekib, on seljaaju juured luhtunud - intervertebraalne hernia.
Samuti ümbritseb lülisambaid kaks lihaskihti - sügavad ja pealiskaudsed. Mõlemad on vastutavad selgroo stabiilsuse ja inimese võime eest keha paremale ja vasakule pöörata, painutada ja lõdvendada, teha kõverusi. Lihaste peal on nahk, mis kaitseb lihaseid ja nende allorganeid väliste tegurite kahjustuste eest.
Mis on tagasi bifida?
See patoloogia, vastavalt embrüoloogiale, areneb raseduse üheksandal nädalal. See on areneva närvitoru mittetäielik sulgemine - seljaaju ja selgroo tulevik. Samal ajal on selgroo keha lõhenemine mõjutatud piirkonnas märgatav.
Sõltuvalt haiguse tõsidusest võib lülisamba keha olla osaliselt või osaliselt lahti - spinousprotsessi ei toimu, selgroolüli ei ole osaliselt lõhestatud. Raskemal etapil on selgroo kaar täielikult puudunud ja närvikiud väljuvad. See väljastpoolt moodustab seljaaju nahakihi või ilma nahakatteta.
Vaata ka: lastel bifida tagasi.
Spina bifida esineb kõige sagedamini lumbosakraalse ristmiku tasandil - selgroo L5 ja S1 tasandil. Eraldage mõõduka ja raske raskusastme vorm. Mõõduka raskusega kannab kirurgiline protseduur haiguse paranemise eesmärki ja enamikul juhtudel taastatakse seljaaju kadunud funktsioonid.
Mõõdukat raskust iseloomustab selgroo lõhenemine ja selle funktsiooni kadumine, mis ei kahjusta seljaaju või väheste vigastustega.
Raske tõsidusega kaasneb haiguse ravi eesmärgiga leevendada patsiendi seisundit - haiguse raskete sümptomite eemaldamine, elundite funktsiooni taastamine. Samal ajal on täielik taastumine peaaegu võimatu. Bifida tagaküljel eristatakse järgmisi etappe:
Meningokel viitab mõõdukale haigusele. Seljaaju kanal ei ole suletud, meninged on osaliselt väljaulatuvad läbi selja, mis moodustab tserebrospinaalvedeliku. Kõige sagedasem on nimmepiirkonna meningiink, aga rindkere ja emakakaela piirkonnas esineb patoloogiaid. Tulemuste tõsidus sõltub anomaalia kõrgusest.
Lipomeningocele'le on iseloomulik asjaolu, et lipiid või rasvane kiud häirivad seljaaju membraani ja surub seda alla, kahjustades funktsiooni. Mõningatel juhtudel on seljaaju hävitamise asemel võimalik ainult seljaaju alla suruva rasvase ja sidekoe paksenemine.
Sellisel juhul tekib sisemiste organite talitlushäire, mis on seljaajus sissetungitud. Mida madalam organ asub, seda väiksem on seljaaju piirkond, mis seda innerveerib. Parasümpaatiline inervatsioon on sakraalse plexuse tasemel, mistõttu sageli kui nimmepiirkonna kahjustus on vaagnaelundid - pärasool, põis, ei toimi normaalselt.
Myelomeningocele peetakse kõige raskemaks diagnoosiks patsiendile kõige raskemate tagajärgede ravimiseks ja kandmiseks. Seljaaju, kui myelomeningocele kukub välja - see muutub nähtavaks koos juurtega. Keerukus varieerub - seljaaju võib lihtsalt olla märgatav - seljaaju ei ole koorunud või langeb välja.
Myelomeningocele loetakse kõige tõsisemaks vormiks - tulemuseks on peaaegu alati alajäsemete ja soolte kadu, kuid korraliku ravi ja kvaliteetse kirurgilise sekkumise korral on võimalik taastada selgroo kuju ja päästa inimese elu.
Sümptomid varieeruvad sõltuvalt haiguse vormist. Nende hulka kuuluvad seljaaju erinevad nähtavused ja selgroo erinevate osade deformatsioonid:
Seljaaju luude deformatsioonid - skolioos, ribi deformatsioonid, vaagna;
Aju aine nihkumine;
Orgaanilised häired;
Keha kattekihide rikkumised;
Probleemid lihaste massiga;
Süda ja kopsude häired.
Nähtavad sümptomid.
Kõik sümptomid on tüve erinevad tagajärjed. Nähtavad häired on kõige olulisemad diagnostilised sümptomid. Kui peidetud lõhenemisteks on patoloogia valdkonnas nähtavad laigud, langeb see tagasi.
Haiguse raskema vormi tekkimisel võib täheldada tõsisemaid väliseid sümptomeid - selgroo nihkumine, naha puudumine, seljaaju sisaldav nahakott.
Paralüüs ja kõnehäired
Seljaaju kahjustumise korral täheldatakse ülemise või alumise jäseme paralüüsi. Võimalikud on mitmesugused kahjustused - kui spina bifida paikneb alaseljale lähemal, täheldatakse ainult alumise jäseme ja vaagna lihaste paralüüsi. Kui rinnaäärse piirkonna 2. selgroo kohal on paralüüs, lisatakse jalgade lüüasaamisele tavaliselt kogu keha halvatus.
Kõnehäired sõltuvad lülisamba nihke suurusest. Samal ajal hakkab seljaaju avaldama aju aju survet, põhjustades nende deformatsiooni. Deformatsioon viib kõne, elundite funktsioonide, nägemispuudulikkuse edasilükkamiseni. Lisaks on võimalik hüpofüüsi kujunemine - aju dropsia, mis viib lapse surmani.
Spina bifida põhjustab erinevaid seljaaju häireid. Nende hulka kuuluvad skolioos, spondülolisthesis, kyphosis, lordoos, liigesevaheline hernia või intervertebraalsete ketaste puudumine. Skolioosi iseloomustab selgroo kõveruse olemasolu - üks või mitu lülisambaid kalduvad teatud suunas.
See juhtub, kuna lülisamba arengus esineb häire - kogu selle kattev seljaosa väheneb, ja alumise selgroolüli puhul täheldatakse arenguhäireid - rõhu puudumise tõttu võivad alumise selgroolülid paljuneda, nende kehad ja kaared nõrgenevad, sest rõhu all suureneb nende tugevus.
Lordosis ja kyphosis on oma olemuselt skolioos, mis esineb eesmises projektsioonis. Patoloogilise kyfoosi korral täheldatakse selgroo väänamist lordoosi korral ettepoole liikumisel. Selgroo normaalsele asendile eelnevaid muutusi nimetatakse anterograadiks, tagantjärele. Tavaliselt moodustavad kyphosis ja lordosis selgroo loomulikud kõverad.
Spondülolisteesiat peetakse selgroolüli nihkeks selle normaalsest asukohast - see juhtub sageli koos ülemise ja alumise selgrooliga. Selgroolülide jagunemine võib neid edasi anda - samuti ei esine spinousprotsesse, võib-olla seljaaju prolapsiala suurenemist.
Seljaaju häirete tõttu võib intervertebraalne ketas areneda valesti - kiudne membraan muutub õhemaks ja piisava rõhu all rebitakse ja pressitakse, moodustades kaevu. Hernia surub paravertebraalseid juure ja seljaaju, põhjustades sündroomi tüsistusi ja tugevat valu.
Seljapuudulikkusest tingitud valu sündroomid võivad põhjustada ajus valuliku fookuse teket, mis omakorda viib epilepsia - neuronite spontaanne massiline aktiivsus, mis viib teadvuse, krampide ja surma kadumiseni.
Orgaanilised häired
Seljaajuhäirete puhul on täheldatud mitmesuguseid selgroo häireid, mis põhjustavad kehaelundite halvenemist. Nimmepiirkonna ja sakraalse plexuse tasandil on närvilõpmed, mis innerveerivad pärasoole, urogenitaalsüsteemi organeid.
Rindkere tasandil on närvi juured, mille innervatsioon läheb südame, kopsude, mao, maksa, endokriinsete näärmete, väikeste ja suurte soolte juurde. Brachiaalsed plexused annavad lisaks ülemiste jäsemete lihastele ka südamele ja kopsudele oksad. Emakakaela innerveerib kaela, kõri, hingetoru, suuorganite osa.
Sellest tulenevalt on nimmepiirkonna rikkumiste korral rikutud urogenitaalsüsteemi silelihaseid. Kui seljaaju on kahjustatud, põhjustab Spina bifida ülemistel tasanditel kõikides elundites kõrvalekaldeid. Seega, mida suurem on kahju, seda ulatuslikumad sümptomid on.
Deformeerunud lülisamba põhjustab ulatuslikke arterite ja veenide kahjustusi, mis häirivad elundite verevarustust, põhjustades nekroosi, kus kõik ümbritsevad kuded mõjutavad nekrootilisi kahjustusi, mis ohustab lapse elu.
Naha rikkumine on võimalik myelomeningocele'iga, kus nahka ei ole. Südametegevuse häired on tingitud sümpaatilise ja parasümpaatilise innervatsiooni rikkumisest, mis on südame rütmi eest vastutav. Südamepuudulikkusest tingitud kopsud võivad olla turse all.
Seljalihased sõltuvad tugevalt selgroolüli asukohast, sest nad on tõrjunud peamiselt selgroogidest ja vastutavad nende asukoha eest. Kui kõverus võib olla märgatav kahjustus, spasmid või lihaste vähene areng. Tuleb märkida, et enamik sümptomeid ei pruugi olla meningokleele, kuna mõnikord esineb kerge lõhenemine ilma väliste märkidena.
Oma spetsiifilisuse tõttu ei ole bifidumi tagakülg ravitav ja kogu ravi on suunatud toime leevendamisele ja sümptomite leevendamisele ning kõrvaltoimete tekkimisele. Täiskasvanute peamine patoloogia on kuseteede ja pärasoole haiguste teke.
Meetodid hõlmavad järgmist:
Urineerimise stabiliseerimine;
Enesepiiramise ja roojamise protsesside leevendamine;
Katkendlüli operatsioon;
Kahjustatud elundite stimuleerimine;
Seljaaju sündroomide leevendamine.
Kuna viies selgrool on kõige enam mõjutatud, toimub uriini eraldumise, väljaheite inkontinentsuse ja sfinkterfunktsiooni katkemise protsess. Esiteks viivad nad läbi urogenitaaltrakti katetreerimise steriilse kateetriga, viivad läbi meetmeid lõõgastumiseks või vastupidi, rektaalse sulgurlihase toimimise taastamiseks.
Füsioteraapia meetodid, põie elektroteraapia, novokaiini blokaadide läbiviimine ja adrenergiliste blokaatorite võtmine taastavad põie.
Mõnel juhul ei pruugi sellised meetodid olla tõhusad, sest spasm võib olla pikk ja raske. Sel juhul proovige kõigepealt lõõgastuda botuliinitoksiini lisamisega. See hävitab ajutiselt lihased, eemaldades kiiresti spasmi. Sellisel juhul on see palju olulisem, sest pikaajaline uriini retentsioon võib põhjustada organismi mürgistust, mis viib surmani.
Kui see meetod ei ole kohaldatav, siis kasutage kirurgilist sekkumist. Sageli intoksikatsiooni ja neerukahjustuste ärahoidmiseks tekitavad põie stoom. Stoma - kunstlik avamine elundi ja väliskeskkonna vahel. Sest see võib kasutada liite kude, millel on keha suhtes afiinsus ja mida ei lükata tagasi.
Sfinkterkahjustuste korral võib paigutada plast- ja bioorgaanilised implantaadid, mis asendavad seda ja võimaldavad põie ja pärasoole funktsiooni taastada.
Pärast uriinisüsteemi taastamist, mis võeti seljaaju ja lõhenenud selgroo taastamiseks. Neid operatsioone peetakse raskeks, kuna kõik kirurgilised sekkumised seljaajus on potentsiaalselt ohtlikud bakterite invasioonide tekkimise tõttu ümbrise alla.
Kahjustatud selgrool taastatakse implantaatide abil, mis moodustavad selgroo normaalse välise pildi. Samal ajal, lisaks kaare taastamisele, vahetatakse sageli ka seljaaju ketast, kuna rikkumise ajal algavad tihti kiudrõnga hävitavad muutused.
Pärast operatsioone on sellised patsiendid peaaegu alati rasked, neile määratakse ranged voodikohad, millel on “kõhus” või “küljel”, sest selja naha õmblemine ja paranemine võtab kaua aega. Pärast sellist operatsiooni vajavad patsiendid erilist ja hoolikat hooldust.
Lõhustamine rindkere ja emakakaela lülisamba
Kui lõhustamisprotsess toimus suuremas osas, tuleb põie taastamisele lisada gastrointestinaalne ravi. Sageli kantakse patsient sel ajal intravenoossesse dieeti, sest rikkumised mõjutavad mao ja kaksteistsõrmiksoole ensümaatilist osa, samuti soole motoorika rikkumisi.
Pärast patsiendi seisundi stabiliseerumist viiakse kahjustatud selgroo taastamiseks läbi kirurgilised sekkumised, kuna häired võivad sattuda sündroomi staadiumisse ja patsient seisab silmitsi eluaegse puude ja elatustaseme järsu langusega.
Püüdke vältida seljaaju vigastusi - ärge korrake äärmuslikke trikke, ärge kasutage rasket jõudu, kui teil on kõrvalekaldeid. Lõhustumine toimub sageli vigastuste tõttu - luumurd, nihke nihkumine, piitsalöök. Jälgige lähedasi - enamik seljaaju vigastusi tekivad õnnetuste tõttu.
Lapsepõlve jagunemine on sageli tingitud ema ebanormaalsest elustiilist ja kuradi-hoolekande suhtumisest tervisele - latentses staadiumis punetiste või raseduse ajal suitsetamise ja alkoholi tarbimise tõttu tekivad sageli erinevad anomaaliad ja loote arengu häired. Ärge ise ravige ja konsulteerige kindlasti kirurgi, terapeutiga ja võtke teste haiguste kohta, mis põhjustavad geneetilisi häireid.
Selja bifida (Spina bifida) põhjused ja ravi
Bifida tagakülg (tuntud ka kui spina bifida ladina keeles) on üsna raske selgroo väärareng, enamikul juhtudel kaasneb seljaaju puudulikkusega. See on kaasasündinud haigus, mis on registreeritud vastsündinul.
Mõnikord esineb haigus mitte ainult lastel, vaid ka täiskasvanutel, mis on seotud defekti puudumisega kohe pärast sündi. Patoloogia registreeritakse sageli selgroo tasemel S1-S2. Haiguse ravi - kirurgiline, sealhulgas sünnieelne.
Spina bifida on seljaaju tõsine väärareng (seljaaju diskromatism või rachishis), mis esineb sageli luu defektiga (meningocele või meningomyelocele) väljaulatuvate membraanide herniaga.
Mõnel juhul jätkub bifida seljaaju düsplaasiaga, st müelodüsplaasiaga. Selles patoloogias moodustub närvitoru mitte närviplaadilt, kuid seljaaju jääb ainult primitiivses vormis (müeloos).
Spina bifida on ainult raseduse üheksandal nädalal. Närvitoru viiendas osas esineva defektiga (selle sulgemata) diagnoositakse spina bifida, mis on tegelikult tähistatud terminiga spina bifida.
Õnneks on see seljaaju väärareng ravitav piisavalt kõrge efektiivsusega.
Alates haiguse kirjeldusest on tehtud palju uuringuid ja tähelepanekuid, mis lõppkokkuvõttes andsid palju statistilisi andmeid haiguse spina bifida kohta. Esinemissageduse statistika on suhteliselt kõrge - haigus mõjutab ühe kuni kahe tuhande vastsündinu kohta.
Bifidi spinil on ka teisi statistilisi andmeid, nimelt:
korduva sünnituse sagedus loote seljaosa diagnoosimisel - 6-8% (mis näitab otseselt haiguse geneetilist faktorit);
umbes 90% selja-bifida lastest on sündinud vanematelt, kellel ei ole diagnoositud seda patoloogiat perekonna ajaloos ja teiste laste sünnil;
1000-st bifidahaigusega patsiendist diagnoositakse põie või soolte patoloogia, alajäsemete lihaste nõrkus ja skolioos;
Tagasi bifida müelomeningokeleaalne vorm (nn spina bifida cystica) moodustab 75% kõigist defekti juhtudest.
Kui palju ja kuidas see on ohtlik?
Kõik selja-bifida haiguse vormid võivad põhjustada üsna tõsiseid ja mõnikord isegi surmaga lõppevaid tüsistusi.
Nii on spina bifida puhul olemas ka järgmised komplikatsioonid:
Kusepõie ja soolte häired.
Jalgade nõrkus, skolioos.
Seljaaju väljund lülisamba (ajukahu) poolt.
Jalgade halvatus.
Peatage närvitoru moodustumine või selle puudumine.
Anaalmassi ja kuseteede sphincters'i ebaõnnestumine (väljaheide ja kusepidamatus).
Kapillaarhemangioom.
Aju seljaaju vedeliku (vedeliku, mis peseb aju) lõppemise.
Hydrocephalus (ja see haigus võib tekkida isegi pärast seljabifida ravi).
Neljanda vatsakese tserebrospinaalvedeliku väljavoolu oklusioon.
Puudub ainus põhjus seljabifidi arenguks, haigus areneb ainult negatiivsete tegurite kogu kompleksi tõttu. Arvatakse, et spina bifida peamine põhjus võib olla mitme allpool loetletud teguri kombinatsioon:
lapse vastuvõtmine pärast 35 aastat;
mitmed välised tegurid;
vitamiinide puudumine naistel raseduse ajal;
punetiste või gripi mõju lapse emale;
vanemad mürgitavad dioksiinidega ajaloos või raseduse ajal;
foolhappe puudumine raseda naise kehas.
Jällegi ei ole iga ülalpool loetletud tegur iseseisev põhjus bifidi spinuse, kaasa arvatud päriliku eelsoodumuse tekkeks.
Tagasi bifiidhaiguse kolm peamist alatüüpi, mis erinevad üksteisest mitte ainult kliinilise pildi, vaid ka kursuse tõsiduse ja lõpptulemuse poolest.
Seega on selle haiguse järgmised vormid:
Alatüüp spina bifida occulta: tulu üsna sujuvalt, annab harva raskeid või surmaga lõppevaid tüsistusi. Enamikul juhtudel toimub haigus nii kergesti, et seda isegi ei märganud ja täiskasvanueas patsient ei tea isegi selle esinemist.
Meningokleeli alatüüp: sel kujul esineb selgroo defekt, kus tema luud ei katta seljaaju täielikult. Rohkem tulu suhteliselt lihtsalt, kuid mõnikord nõuab see kirurgilist sekkumist.
Myelomeningocele alatüüp (spina bifida cystica): spina bifida kõige raskem vorm. Koos temaga langeb osa seljaajust selgroo puudulikkusest (ajuheina). Selline haiguse vorm moodustab 75% kõikidest tagasihaiguste juhtudest.
Spina bifida diagnostika viiakse läbi erinevate meetoditega, mida saab kasutada eraldi või kombinatsioonis (mis on palju parem). Biokeemiline diagnoos hõlmab a-fetoproteiini ja atsetüülkoliinesteraasi uurimist emasvere seerumis või amnionivedelikus.
Loote intraskoopilised uuringud, nimelt ultraheli- ja magnetresonantsdiagnostika, annavad samuti väga informatiivse ja diagnostilise täpsuse.
Täiskasvanute seljabifida sümptomid võivad olla järgmised:
seletamatu valu jalgades, kõhukelme (põie või soole alumises kolmandikus);
alumise jäseme nõrkus või täielik paralüüs;
akuutne valu teatud lülisamba segmentis (punktvalu), mida raskendab selle segmendi palpatsioon;
kapillaarhemangioomide esinemine nahal.
Hetkel on spina bifida kõige efektiivsem ja suhteliselt ohutumaks ravimeetodiks kirurgiline operatsioon, mis on looteoperatsiooni pädevuses. Võib-olla mitte ainult sünnitusjärgne operatsioon, vaid ka emakasisene.
Sel juhul on valikuvõimalus emakasisene ravi, mis parandab üldist prognoosi ja vähendab ventrikulaar-peritoneaalse šundi paigaldamise tõenäosust. Lisaks suurendab see ravivõimalus lapse edasise füüsilise arengu võimalusi.
Haigele lastele piisava ravi ja sellele järgneva hoolduse korral on spina bifida prognoos soodne. Kuigi kirurgilise operatsiooni tagajärjed võivad olla negatiivsed, on need praktikas väga haruldased.
Ainus uuritud ja kõrge efektiivsusega spina bifida meetod on foolhappe manustamine mõõdukates annustes. See on nii tõhus, et Euroopa Liidu riikides kavatsevad nad kehtestada reegli selle lisandi kohustusliku tarbimise kohta kõikidele rasedatele naistele.
Tagasi bifida efektiivseks profülaktikaks on ette nähtud vähemalt 400 mikrogrammi foolhapet päevas (konkreetne annus valitakse individuaalselt ja ainult arsti poolt). Sellisel juhul tuleb foolhappe tarbimist läbi viia mitte ainult raseduse ajal, vaid ka selle kavandamise ajal.
Sellise lihtsa profülaktika meetodi tõttu Itaalias oli viie aasta jooksul võimalik vähendada bifidushaiguse esinemissagedust 60% võrra.
Bifida selja - sümptomid ja tüsistused (video)
Bifida selja diagnoosimine täiskasvanutel kliinilise läbivaatuse ajal või perearsti külastamisel raskendab asjaolu, et enamikul juhtudel on kliinikute arstidel selle haiguse kohta vähe ideid.
Sel põhjusel on vajaduse korral nii täiskasvanutel kui ka lastel seljabifida diagnoosimisel ja ravimisel vaja rakendada spetsialiseeritud spetsialiste. Täpsemalt, neuroloogid, neonatoloogid, geneetika ja neurokirurgid on kaasatud selle haigusega.
Operatsiooni planeerimisel võib tekkida vajadus konsulteerida plastist kirurgiga, et vähendada ravi jälgi.
Kokkuvõte: Pinget kaelas iseloomustab tavaliselt jäikus, kaeluse valulikkus ning kaela liigutamise raskused, eriti kui pea on küljele kallutatud. Selline olukord võib olla raskekujulise päeva töö pärast kaela lihaste lihtne väsimus või see võib olla tõsise patoloogia sümptom.