L_2011339ET.01000101.xml
EUROOPA PARLAMENDI JA NÕUKOGU MÄÄRUS (EL) nr 1312/2011,
19. detsember 2011,
millega muudetakse nõukogu määrust (EÜ) nr 1698/2005 seoses teatavate sätetega, mis käsitlevad finantsstabiilsuse säilitamisega tõsistes raskustes või sellises ohus olevate teatavate liikmesriikide finantsjuhtimist
võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingut, eriti selle artikleid 42 ja 43,
Enneolematu ulatusega ülemaailmne finantskriis ja majanduslangus on oluliselt pärssinud mitme liikmesriigi majanduskasvu ja kahjustanud finantsstabiilsust ning seega järsult halvendanud nende finants- ja majandusseisundit. Teatavad liikmesriigid on rahvusvahelise majandus- ja rahanduskeskkonna tõttu sattunud tõsistesse raskustesse või neid ähvardavad tõsised raskused, nagu probleemid majanduskasvu ja finantsstabiilsusega ning suurenev eelarvepuudujääk ja võlakoormus.
Kuigi peamised meetmed kriisi negatiivse mõju tasakaalustamiseks on juba võetud, sealhulgas õigusraamistiku muudatused, on finantskriisi mõju reaalmajandusele, tööturule ja kodanikele laialdaselt tuntav. Surve liikmesriikide finantsvahenditele on kasvamas ja surve leevendamiseks tuleks praegu võtta täiendavaid meetmeid Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi (EAFRD) vahendite maksimaalse ja optimaalse kasutamise kaudu.
Lähtudes Euroopa Liidu toimise lepingu artikli 122 lõikest 2, millega nähakse ette võimalus anda liidu finantsabi liikmesriigile, kes on raskustes või kellel on tõsine oht sattuda suurtesse raskustesse, mida põhjustavad temast olenematud erandlikud juhtumid, kehtestati nõukogu 11. mai 2010. aasta määrusega (EL) nr 407/2010 (millega luuakse Euroopa finantsstabiilsusmehhanism) (3) selline mehhanism liidu finantsstabiilsuse säilitamiseks.
Iirimaale anti sellist liidu finantsabi nõukogu rakendusotsusega 2011/77/EL (4) ja Portugalile nõukogu rakendusotsusega 2011/344/EL (5). Kreeka oli tõsistes finantsstabiilsusega seotud raskustes enne määruse (EL) nr 407/2010 jõustumist ja ta sai finantsabi muu hulgas teistelt euroala liikmesriikidelt.
Nõukogu 18. veebruari 2002. aasta määrusega (EÜ) nr 332/2002 (millega liikmesriikide maksebilansi toetamiseks luuakse keskmise tähtajaga rahalise abi süsteem) (6) loodi vahend, mille kaudu nõukogu annab keskmise tähtajaga finantsabi, kui liikmesriik, kes ei ole eurot kasutusele võtnud, on suurtes maksebilansiraskustes või teda ähvardab tõsine oht sellistesse raskustesse sattuda.
Ungarile anti sellist finantsabi nõukogu otsusega 2009/102/EÜ, (7) Lätile nõukogu otsusega 2009/290/EÜ (8) ja Rumeeniale nõukogu 6. mai 2009. aasta otsusega 2009/459/EÜ (9).
Ajavahemik, mil Iirimaale, Ungarile, Lätile, Portugalile ja Rumeeniale finantsabi antakse, on sätestatud igat riiki käsitlevas nõukogu otsuses. Ungarile lõpetati finantsabi andmine 4. novembril 2010.
Kreeka jaoks jõustus krediidikorralduse lepinguga ühel ajal sõlmitud krediidiandjate vaheline leping 11. mail 2010. Krediidiandjate vahelise lepingu kohaselt lõpeb abiperiood kolm aastat pärast kõnealuse lepingu kuupäeva.
17 euroala liikmesriigi rahandusministrid kirjutasid 11. juulil 2011 alla Euroopa stabiilsusmehhanismi asutamislepingule. Kõnealune leping sõlmiti Euroopa Ülemkogu 25. märtsi 2011. aasta otsuse 2011/199/EL (millega muudetakse Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklit 136 seoses stabiilsusmehhanismiga liikmesriikide jaoks, mille rahaühik on euro) (10) alusel. Eeldatavasti hakkab Euroopa stabiilsusmehhanism 2013. aastaks täitma praeguseid Euroopa Finantsstabiilsuse Fondi ja Euroopa finantsstabiilsusmehhanismi ülesandeid.
Euroopa Ülemkogu väljendas 23. ja 24. juuni 2011. aasta järeldustes heameelt komisjoni kavatsuse üle tõhustada Kreeka laenuprogrammi ja liidu fondide koostoimet ja toetas kõiki jõupingutusi, et suurendada Kreeka suutlikkust liidu vahendeid majanduskasvu ja tööhõivet edendamise eesmärgil ära kasutada, suunates neid vahendeid konkurentsivõime parandamisse ja töökohtade loomisse. Peale selle väljendas Euroopa Ülemkogu oma järeldustes heameelt selle üle, et komisjon koostab koos liikmesriikidega terviklikku programmi Kreekale antava tehnilise abi kohta, ning toetas seda algatust. Käesoleva 20. septembri 2005. aasta määruse (EÜ) nr 1698/2005 (Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta) (11) muudatusega toetatakse neid koostoime saavutamiseks tehtavaid jõupingutusi.
Selleks et lihtsustada liidu rahastamise juhtimist, kiirendada investeeringute tegemist liikmesriikides ja piirkondades ning suurendada rahastamise mõju majandusele, on vaja lubada suurendada EAFRD panuse määra kuni 95 protsendini abikõlblikest avaliku sektori kuludest lähenemiseesmärgi alusel abikõlblikes piirkondades ning kuni 85 protsendini abikõlblikest avaliku sektori kuludest muudes piirkondades, keda ähvardab oht sattuda tõsistesse finantsstabiilsusega seotud raskustesse.
Määruse (EÜ) nr 1698/2005 üldpõhimõtete kohaselt kohaldatakse suuremat kaasrahastamismäära üksnes selliste maksete suhtes, mis tehakse pärast seda, kui komisjon on vastavad maaelu arengu programmid, sh uued finantskavad, heaks kiitnud. Seepärast on vaja kindlaks määrata kord, mille alusel võivad liikmesriigid seda võimalust kasutada, samuti mehhanism, mille kaudu see kord tagatakse.
Kaasrahastamise määra ajutist suurendamist tuleks kaaluda kõiki liikmesriike puudutavate eelarvepiirangute kontekstis ning kõnealused eelarvepiirangud peaksid leidma asjakohast kajastamist Euroopa Liidu üldeelarves. Kuna mehhanismi põhiülesanne on leida lahendus konkreetsetele olemasolevatele raskustele, tuleks selle kohaldamist ajaliselt piirata, rakendades seda makseasutuste poolt 31. detsembrini 2013 tehtud kulutustele.
Määrust (EÜ) nr 1698/2005 tuleks seepärast vastavalt muuta.
Arvestades tungivat vajadust leevendada majanduskriisi, peaks käesolev määrus jõustuma kohe pärast selle avaldamist,
Määruse (EÜ) nr 1698/2005 artikli 70 lõike 4b järele lisatakse järgmine lõige:
„4c. Erandina lõigetes 3, 4 ja 5 sätestatud ülemmääradest võib EAFRD toetusmäära suurendada kuni 95 protsendini abikõlblikest avaliku sektori kuludest lähenemiseesmärgi alusel abikõlblikes piirkondades, äärealadel ja väiksematel Egeuse mere saartel ning kuni 85 protsendini abikõlblikest avaliku sektori kuludest muudes piirkondades. Neid toetusmäärasid kohaldatakse selliste uute abikõlblike kulude suhtes, mille liikmesriigid on deklareerinud igas tõendatud kuluaruandes, mis hõlmab neid kulutusi, mis on tehtud ajavahemikul, mil liikmesriik vastab ühele järgmistest tingimustest:
liikmesriik saab finantsabi vastavalt nõukogu 11. mai 2010. aasta määrusele (EL) nr 407/2010 (millega luuakse Euroopa finantsstabiilsusmehhanism) (12) või talle on finantsabi andnud teised euroala liikmesriigid enne kõnealuse määruse jõustumist;
liikmesriik saab keskmise tähtajaga finantsabi vastavalt nõukogu 18. veebruari 2002. aasta määrusele (EÜ) nr 332/2002 (millega liikmesriikide maksebilansi toetamiseks luuakse keskmise tähtajaga rahalise abi süsteem) (13);
liikmesriik saab finantsabi vastavalt Euroopa stabiilsusmehhanismi asutamislepingule.
Esimeses lõigus sätestatud erandit kasutada sooviv liikmesriik esitab komisjonile taotluse oma maaelu arengu programmi vastavalt muuta. Erandit kohaldatakse alates programmi muutmise heakskiitmisest komisjoni poolt, ja kohaldamine lõpetatakse, kui liikmesriik ei vasta enam esimese lõigu punktis a, b või c sätestatud tingimusele. Esimeses lõigus sätestatud erandit kohaldatakse igal juhul üksnes makseasutuste poolt 31. detsembrini 2013 tehtud kulutustele.
Kui esimeses lõigus sätestatud erandi kohaldamine lõpetatakse, saadab liikmesriik komisjonile programmi muutmise ettepaneku, sealhulgas uue rahastamiskava, mis vastab enne erandi kohaldamist kehtinud maksimummääradele.
Kui liikmesriik ei esita komisjonile oma maaelu arengu programmi muutmise ettepanekut, sealhulgas uut rahastamiskava kuupäevaks, mil erandit vastavalt teisele lõigule enam ei kohaldata, või kui esitatud rahastamiskava ei vasta lõigetes 3, 4 ja 5 sätestatud maksimummääradele, kohaldatakse maksimummäärasid automaatselt alates kõnealusest kuupäevast.
Brüssel, 19. detsember 2011
(1) 27. oktoobri 2011. aasta arvamus.
(2) Euroopa Parlamendi 13. detsembri 2011. aasta seisukoht (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata) ja nõukogu 15. detsembri 2011. aasta otsus.
(3) ELT L 118, 12.5.2010, lk 1.
(4) ELT L 30, 4.2.2011, lk 34.
(5) ELT L 159, 17.6.2011, lk 88.
(6) EÜT L 53, 23.2.2002, lk 1.
(7) ELT L 37, 6.2.2009, lk 5.
(8) ELT L 79, 25.3.2009, lk 39.
(9) ELT L 150, 13.6.2009, lk 8.
(10) ELT L 91, 6.4.2011, lk 1.
(11) ELT L 277, 21.10.2005, lk 1.
(12) ELT L 118, 12.5.2010, lk 1.
(13) EÜT L 53, 23.2.2002, lk 1.”