“Meil on päkapikud käinud, aga mina neid ei näinud!”
3. detsember 2018 by britt 8 Comments
Laskem fanfaaridel kõlada Michael Bublé kõlaritest valla – käes on detsember! Tuntud ka mu lemmikkuuna aastast.
Jah, ütlen ausalt, et mul endal on see jõulumaagia pigem kaotsi läinud. Ja 14 soojakraadi ning pideva uduvihma asemel võtaksin suurima heameelega veidi krõbedamad külmakraadid ja lume. Paraku võin ma siin mingit iidset lumetantsu ümber kuuselõhnalise küünla keksida kasvõi keskööni. Võimalus, et see midagi muudaks on nullilähedane.
Seega olen ma keskendunud hoopis maagia loomisele. Ja kuigi unistustes näeks see välja umbes niiviisi, et abrakadabra ja kontol on miljon (nali! miljoniga ei oskaks suurt peale hakatagi, kui siis annaks suure osa hoopis heategevuseks), siis tegelikkuses olen endale võtnud püha missiooni olla aasta parim abipikk. See vist peaks olema nüüd lühend päkapikkude abist. Kärab küll, ei?
Niisiis andis abipikk päkapikkudele mõista, et lastele ei piisa ainult teadmisest, et nad päriselt ka igal öösel tulevad. Neil oleks vaja mingit visuaalset meeldetuletust. Nõnda ehitasidki päkapikud endale pisikese võluukse, läbi mille nad saavad tulla-minna nagu süda lustib. Ja kuna tegu on siiski võluuksega, saavad seda avada ainult nemad. Ella ja Eloise on seda teooriat juba mõned korrad mõistagi testinud. Päkapikkudel olid õnneks tugevad ehitusmaterjalid. Loodetavasti saavad nad oma ukse siiski detsembri lõpus endaga kaasa veetud. Muidu tuleb korteriomanikule selgeks teha, et ühtäkki on üks uks juures ja sinna see jääb.
Igatahes sära on siin silmadesse seeläbi küllaga jaotatud. Ja ei pääsenud päkapikkudest ka Eloise, kes küll üldiselt ei saa hästi aru, miks ta käsi hommikul mingi soki sisse pistetakse. Kuigi esialgu oli päkapikkudel idee talle tuubipüreesid tooma hakata, siis tekkis ühel hetkel palju parem idee – Muumide advendikalender. Kalendrina see küll kasutust ei leia ja sisu rändab otse sussi sisse.
Esimesel kahel hommikul on Liisu teinud ka kvaliteedikontrolli ja testinud, kas muumid söögiks ka kõlbavad. Ütleme niiviisi, et otsus ei tulnud kõige kiiremini. Tänaseks on ta leppinud, et ta vist siiski pole muumitoiduline ja isegi mängis oma pisikeste sõpradega enne hommikust und.
Päkapikud hakkasid käima ka Brunol ning minu suureks üllatuseks ka minul. Tundub, et siin majas askeldavad ümbrikupalka saavad päkapikud, sest mina ei tea nendest tegelastest midagi. Samuti pole nad tahtnud aru saada sellest, et Bruno päkapikususs pole minu oma ja topivad muudkui sinna sisse tavaari.
Muidugi pole nad ainukesed. Mul on üks päkapikk veel. Selline, kes on mu kummikutesse poetanud nii pooliku banaani, mõned legoklotsid kui ka pastaka. Ma nüüd ei oskagi seisukohta võtta, milline neist kolmest mulle kõige suuremat ebamugavust valmistas..
Päkapikud päkapikkudeks! Ühtlasi saime nädalavahetusel püsti ka oma kuuse. Sel aastal oli Eloise kogu toimingu ajal isegi ärkvel. Küll märkimisväärselt halvas tujus, aga ega palavik siis tulles hüüa.
Kaunistamisel valitses mõistagi tiimitöö. Eileen ja Ella riputasid kuulikesi ainult väga kitsalt piiritletud alale. Meie võtsime neid muudkui sealt ära ja üritasime neid mujale jaotada ning Eloise üritas üldiselt kõiki kuule puult ära korjata. Kass puges mitmel korral ehtekoti sisse ja keeldus sealt väljumast. Organiseeritud kaos?
Eile panime puu püsti ka Bruno vanemate juures ja siis lidusime jooksusammul Leenuga kinno. Üks üsna sarnase ilmega tüdruklaps pidi küll maha jääma, sest kino sattus täpselt ta uneajale ja ma hindasin teda tolle filmi jaoks siiski natukene väikeseks.
Vaatasime Pähklipurejat ja meeldis. No väga. Täpselt nii maagiline nagu peaks. Olgu, sisu jäi lahjaks ja Keira Knightley oli oma rollis umbes täpselt sama “suurepärane” nagu Anne Hathaway Alice’i filmis või Marion Cotillard oma Batmani stseenis, kus ta suri. Aga visuaal oli ilus ja aitas jõulutunde tekkimisele kaasa küll. Mis peamine – Leenu oli justkui võlutud!
Filmile järgnes printsessidisko koos särapulbri üledoosiga. Küll pakuti sädelevat meiki, sädelevaid tätokaid kui ka juustesse pandavat sädelust. Viimane jääb Leenu juustesse ilmselt järgnevaks viieks aastaks, sest mina seda ka pärast tunniajast peapesu ja kammiterrorit välja ei saanud.
Ja sellest piisaski, et oleks üks mõnus algus sellele jõulukuule.
Lisaks saime nädalavahetusel kogu kingimajandusega ühelepoole ehk siis leidsin ka kingi Brunole. Ma tean, et paljude meelest on täiskasvanute vahelised kingid nõmedad, aga mulle lihtsalt meeldib kinkida. Eriti kui ma tean, et kingin midagi, mida saaja tõesti väga soovib ja mis talle suurt-suurt rõõmu valmistab.
Ja lõppu ka vlog meie kuusekaunistamisest.
3. detsember 2018 at 13:28
See päkapikkude privaatukse mõte on absoluutselt imeline. Mõnusat jõulukuud
3. detsember 2018 at 13:38
Ma nii imetlen sind!! Ma usun, et sa oled parim abipikk, sa kohe oskad seda maagiat luua ja teisteni tuua ja mitte ainult nüüd jõulukuul, vaid kõikidel pühadel ja sünnipäevadel ☺️
3. detsember 2018 at 16:07
Taanis ka selline ukseke kasutusel. Lisaks on uksega kaasas jalats, müts, sai(?). Pidevalt päkapikk unustab midagi ja lapsed peaks seda siis otsima ja ukse juurde tagasi panema.
3. detsember 2018 at 18:27
Jaaaa, Pähklipureja on visuaalselt nii-nii ilus. Mina ootasin seda juba.. vähemalt suvest saati. 😀
Minu täielik hirm tuleviku suhtes – laste kaunistatud kuusk. Ma lihtsalt kardan, et see ei vasta minu “standardile”. Aga kuidas lastele nende tundeid riivamata selgeks teha, et sorry, aga ma nüüd teen kõik ümber?? Laste rõõm peaks ju tähtsam olema, aga ilusat kuuske tahaks ka. Mul on juba ette süümekad!
3. detsember 2018 at 18:51
Alustuseks osta ainult ehted, mis sulle meeldivad. 😀
Ja siis lihtsalt suuna. Päris pisikesega jah raskem, aga suuremaga saab juba päris hästi. Noh, et “vaata, siin kõik ühte värvi, pane siia midagi teistsugust ka” jnejne.
Kuna ilmselgelt nende pikkus on veits takistuseks, siis seletadki, et natuke tõstad ümber, et ikka igale poole jaguks.
Egle P. says
4. detsember 2018 at 13:31
Mina ostsin lapse tuppa kapile talle oma pisikese kuuse. Selle ehtis täpselt nii nagu tahtis ja täpselt oma lemmik ehetega. Kõik on rahul ja laps uhke.
4. detsember 2018 at 18:00
Lisaks Briti öeldule, usu, lastega standardid langevad ka 😉
5. detsember 2018 at 14:12
Aitäh, tunduvad mõistlikud ideed.
Õnneks veel natuke aega on. Aga ma ise loodan ka jah, et see laste silmade sära on siis enda jaoks olulisem, kui kuuse “ilu” ja jätan oma standardid kõrvale
Leave a Reply to Age Cancel reply
Arhiiv Vali kuu november 2019 oktoober 2019 september 2019 august 2019 juuli 2019 juuni 2019 mai 2019 aprill 2019 märts 2019 veebruar 2019 jaanuar 2019 detsember 2018 november 2018 oktoober 2018 september 2018 august 2018 juuli 2018 juuni 2018 mai 2018 aprill 2018 märts 2018 veebruar 2018 jaanuar 2018 detsember 2017 november 2017 oktoober 2017 september 2017 august 2017 juuli 2017 juuni 2017 mai 2017 aprill 2017 märts 2017 veebruar 2017 jaanuar 2017 detsember 2016 november 2016 oktoober 2016 september 2016 august 2016 juuli 2016 juuni 2016 mai 2016 aprill 2016 märts 2016 veebruar 2016 jaanuar 2016 detsember 2015 november 2015 oktoober 2015 september 2015 august 2015 juuli 2015 juuni 2015 mai 2015 aprill 2015 märts 2015 veebruar 2015 jaanuar 2015 detsember 2014 november 2014 oktoober 2014 september 2014 august 2014 juuli 2014 juuni 2014 mai 2014 aprill 2014 märts 2014 veebruar 2014 jaanuar 2014 detsember 2013 november 2013 oktoober 2013 september 2013 august 2013 juuli 2013 juuni 2013 mai 2013 aprill 2013 veebruar 2013 jaanuar 2013 detsember 2012 november 2012 oktoober 2012 september 2012 august 2012 juuni 2012 mai 2012 aprill 2012 märts 2012 veebruar 2012 jaanuar 2012 detsember 2011 november 2011 oktoober 2011 september 2011 august 2011 juuli 2011 juuni 2011 mai 2011 aprill 2011 märts 2011 detsember 2010 oktoober 2010 august 2010 juuli 2010 juuni 2010 mai 2010 aprill 2010 märts 2010 veebruar 2010 jaanuar 2010 detsember 2009 november 2009 oktoober 2009 september 2009 august 2009 juuli 2009 juuni 2009 mai 2009 aprill 2009 märts 2009 veebruar 2009 jaanuar 2009 detsember 2008 november 2008 oktoober 2008 september 2008 august 2008 juuli 2008 mai 2008 märts 2008 jaanuar 2008