“Sa oled ju kodune” – anublogi.com
Miskipärast aina rohkem jääb mul kõrvu lause, et kodustel emadel on väga lihtne ja aega on palju. Kas ikka on nii? Ma ise arvan, et tegelikult koduse ema elu ei ole üldse nii kerge nagu seda arvatakse, jalgu seinale väga visata ei saa ja ülemusel on ka iga päev erinev tuju ning nõudmised. Võttes siis arvesse, et mul on ülemusi omajagu olnud, siis see, kelle ma ise siia ilma sünnitasin, on neist kõige suurem preemiate jagaja, ühtlasi ka kõige nõudlikum.
Saab kaua magada. Saab või? Tõesti? Keskmiselt ärkame 7:30 iga päev, tööle minnes ärkasin 6:45, sealjuures sain siis terve öö ka magada, hetkel ärkan ma öösiti kindlasti ühe korra, et Annile süüa anda, kuid enamasti 2-3x, sest läbi une sipleb või teeb häält. Ma ei tea kunagi, kas öö tuleb tavapärane või pean kohe peale Anni ööunne minemist ise ka voodisse ronima, sest äkki on see ainuke tund, mis ma üldse magada saan. Tund, mis peaks teoreetiliselt olema minu vaba aeg. Nii, et mina küll magada ei saa, aga võib-olla olen ma ainus kodune ema, kellel selline mure on.
“Ma kodus olles vaataks kõik lemmikseriaalid ära.” Mina vaataks ka, kui mul aega selleks oleks. Kui laps alles beebi oli, siis tõesti oli võimalik vaadata oma saateid, kuna ta magas nii pikalt, enamasti 3-5h järjest ega nõudnud mingit erilist tegelemist, ainult süüa. Tänaseks on Anni 10kuune, hea kui ma oma õhtuse seebika ära näen, mis on täpselt 1h ja tema une ajal, muid saateid ma vaatan televiisorist jooksvalt, uudiste ajal teen süüa ja neid ka enamasti jõuan siis kokkamise kõrvalt jälgida, seda eeldusel, et Annil on samal ajal tegevust.
Kõik oleks korras ja söök alati valmis. Mulle meeldiks ka, kui elamises ei plahvataks päevas umbes kümme pommi, aga see ei ole minu otsustada. Kui ma koristada tahan, siis pean mõtlema valmis plaani, kus alustada ja mis suunas liikuda ning võimalikult kiirelt, sest tavaliselt kipub Anni minu järel käima, mis tähendab seda, et kõik ilusti ära pandu lendab tal üle õla suvalises suunas. VÕI koristama ajal, mil väike füürer magab, teisi sõnu valmistuma uuteks pommideks.
Söögiga on nii, et ma isegi ei vaevu seda tegema ajal, mil olen Anniga kahekesi, kuna mulle meeldib köögis pühenduda toidule ja siis rahus teha, mitte samal ajal seletada “Anni, palun ära kisu televiisorit”, “Anni, mis sa teed magamistoas?”, “Anni, prügikasti pole vaja sorteerida!” ja nii see läheb. Eeskujuliku pereemana teen süüa siis, kui mees on juba kodus, mitte ei oota teda toiduga, kahjuks. Kiil siis selles ideaalses peremudelis.
Kui ma nädala üksi olin Anniga, siis sooja sööki sain alles õhtul peale kella kümmet, seni näksisin jooksvalt.
Tule külla, sul niikuinii midagi teha pole. Ausalt, üks enim kuulduid lauseid, mis mulle on öeldud. Ega mul jah ei ole siin kodus mitte midagi teha, niisama istun. Kuigi koristamine näib mõttetu tegevus ajal, mil Anni on ärkvel või söögi tegemine, siis on vaja pesu pesta, poes käia, Anniga jalutada ja mängida, ise mõni minut vaikust nautida jne. See, et mul tekib ka mõni n.ö. vaba minut, ei tähenda, et soovin selle kohe rakendada kuhugi, vahepeal on tore ka niisama jalga kõlgutada. :)
Ja kui tavaliselt lõppeb tööpäev kell viis õhtul, siis minu tööpäev ei lõppe küll mitte kunagi, vaid reaalselt 24/7 valvel. Rääkimata sellest, et ka mina mõnikord tunnen seda “i’m losing this …,” hetke, aga see ei aita, vaid ma pean end kokku võtma ja tulema selle kõigega toime. Üldiselt tulen ka, sest iga naeratus ja kallistus korvab kõik need momendid, mil tunnen, et hakkan end vaikselt kaotama. PS! See pilt, mis postituses sissejuhatavaks pandud, on ehe näide sellest, kuidas miski ei toimi minu soovide kohaselt, tahtsin Annist ilusat pilti tekil, kuid ta oli nõus seal olema 0,00000021 sekundit.
Kui ma seda sissekannet kirjutama hakkasin, siis oli mul nii palju erinevaid asju peas, mida on mulle öeldud, aga järsku enam ei meenu. Igatahes, kui veel keegi arvab, et kodused emad niisama lihtsalt istuvad ja mitte midagi ei tee, siis parem oleks, et see mõtteks jääb ja üle huulte ei tule. :D
Mina ja mu väike musimõngel!
Published in Beebiblogi and elu
Previous Post EBA 2017
Next Post Minu uhke kellake: Garmin Vivosmart HR
Oeee, ma tean, mida sa tunned 😀 Muud ma ei ütlegi.
juuni 13, 2017 Reply
Muud ma ei vajagi, haha! :D
Meie korteriühistu koosolekul pensionärid rõhutasid, et “aga tüdrukud, teil lastega niikuinii palju aega ja olete kodus, minge siis juba juhatusse!” :D
Noh, lõpuks me siis läksimegi juhatusse, selleks, et meie lastele soodsaid otsuseid vastu võtta :D
Mida need pensionärid siis kodus teevad? :D
Täiesti nõus. Mul preili 5-kuune.
Mul on hea meel, et ma terve raseduse sain lebotada ja puhata ja päevade viisi jalad seinal vegeteerida, sest nüüd on asi risti-vastupidi. Koristamine, söögi tegemine, seriaalide vaatamine jms on täiesti kaootiline, midagi ei saa ette planeerida :)
Aga samas olen mina see ema, et las need nõud kogunevad sinna kraanikaussi ja las see põrand on must, kui laps mind vajab, siis ma tegelen temaga! Tal on minu jäägitu pühendumus :)
Aga teiste arusaam (lastetute või nende, kes enam ei mäleta) on tõesti lahe :D
Meil ka mõnikord nõud kraanikausis ootavad, sest ma ei jõua päeval nendeni kuidagi, aga siis tuleb mees ja peseb ise või võtab lapse ja pesen mina. :D
Jah, on tõesti lahe arusaam :D.
Appi kui õige jutt! Mul on 1,2 aastane pûsimatu poisiklutt ja 11 aastane poolpubekast tüdruk. Sügisel lisandub veel üks tegelane. Kui palju ma olen samuti kuulnud, et “oi sul ju vaba aega nii palju” või “sul ju teha naguinii pole kodus midagi”. Apppiiii! Need 2 korda, mis mul poiss magab, ma koristan. Ei ma pole puhtusefriik, ma korjan maast lihtsalt sodi ja pesen seinte küljest putru maha. Hommikuse une ajal tühjendan nõudepesumasinat ja õhtuse une ajal jälle täidan seda. Õnneks kutt läheb vara magama, AGA siis ärkab meie pubekas ja rüüstab külmkappi või nosib saia. Kõik saiapuru ja tühi taara loomulikult ootab emmet. Ja no ega siis pesu ise ju masinasse ega sealt välja ei hüppa. Rääkimata toidu tegemisest ja no meie puhul siis söömine võtab ka tund, kuna noorhärra ju tahab ISE (siis sellest ka puder seintel). Ja no lapsega peab ju ka tegelema- raamatuid sirvima, klotse laduma, õues käima jne. Sel aastal on meil ka oma kasvuhoone ja oma aeg kulub ka sinna. Ja oi ma veelkord tahan öelda, et jah- ajab ikka närvi küll: ” sa ju kodune, sul teha pole midagi”.
Aus olla, siis ma veidi ikka naersin selle kommentaari peale praegu, aga olukord on tuttav.
Täpselt sama on koristamine mul, plika magab, siis korjan asju kasti ja panen midagi eest ära, seda siis selleks, et kui ta ärkab, saaks ta jälle kõik laiali tõmmata. Ja naljakas on, kui keegi ootamatult külla tuleb, lapsevanemad saavad aru ega tee kaosest välja, kuid lastetud on alati šokeeritud :D.
Ja õues käimine on ka nii, et 2-3h enamasti, mis tähendab, et ma ei saa ju sellel ajal kodus midagi toimetada, isegi seda võimalust pole, et paneks lapse rõdule magama, kuna meil pole rõdu – korterirõõmud.
Mhh.. tahaks ka kasvuhoonet.
Ma olen ka kahe lapsega kodune , mul samad mured ,ega nendest lahti ei saa . Lapsi teeme siis tuleb kasvatada ka , aga ma olen hakkand väljas käima rohkem , raamatukogus loen sirvin raamatuid , mõllan kodus , muidugi igavuse vastu aitab meisterdamine ja netis olemine.
Igav küll ei ole! :D Mul on ajast puudu!
Mul muteeruvad nukid Wolveriniks,kui keegi ütleb “mis sa istud seal kodus niisama” ,”sul aega küll” jne.
Pange tähele,et sellised väljendid tulevad vanematelt inimestelt.
Sest nemad jätsid oma poole aastased lapsed võrekasse ja läksid ise kinno või kohvikusse.
Lapsed ei saanud ever ringi joosta nagu saatanast vaevatud,sest sel ajal laps rääkis ja tegi üldse kõike siis kui -kana pissis-
Muidugi polnud ju vaja siis koristada ja ootada millal muid toimetusi teha
Hahahahah, appi kui hea kommentaar!
Kindlasti olen ma nõus sellega, et lapsega kodus olemine, ei tähenda piiramatult vaba aeg, aga see ei tähenda ka seda, et midagi peaks jääma tegemata. Räägin kogemusest, mil ise olin lapsega kodus, kui laps oli 7-10 kuune. Elan Eestist väljas ja isapuhkus on siin nö kohustuslik (ei saa emapuhkusega asendada). Siin pannakse lapsed lasteaeda umbes aastaselt (räägin siis Norrariigist) ja see on täiesti ok.
Kindlasti on keeruline lapse kõrval midagi teha, kui iga nutu või kisa peale peab ta sülle võtma ja seni lohutama, kuni laps vait jääb. Samuti kui iga praht tuleb kohe maast korjata või mänguasi õigesse kohta panna. Siis ei jätku kindlasti aega mitte millegi muuga tegelemiseks.
Sa kirjutad halvustavalt vanematest lastevanematest. Kas siis nende lastel on midagi häda? Ma arvan, et tublid inimesed ja saavad elus ilusti hakkama.
Kui me lapseootel olime, siis lugesin mõnuga igasugu materjali ja kogemusi ja mulle väga meeldis ühe austria lasteterapeudi jutt, kus ta kokkuvõtlikult kirjutas, et lastesaamine ei tähenda, et midagi peab jääma tegemata. Tal on endal neli (nüüd võib-olla rohkem last) ja ta kirjutas, et tema elustiil suuresti ei muutunud. Tähtis on, et laps saab vanemalt kõik, mida ta vajab, mitte kõik, mida ta tahab! Lapse suhtluseks on alguses ainult nutt, see ei tähenda, et kohe midagi hullusti korrast ära oleks, beebi lihtsalt ei oska muudmoodi suhelda. Tegelikult on see ikkagi suuresti lapsevanemas kinni, kas ta leiab väikelapse kõrvalt ka endale aega või “peab” koguaeg lapsega tegelema.
juuni 16, 2017 Reply
Mina olen juba vanaema eas, aga ei ole unustanud. Eriti hinge on jäänud kunagi ühe “targa” mehe ütlemine – sa oled ju lapsehooldusP U H K U S E L.
Haha. Puhkusel. Kas puhkasid välja?
Riin Kustavson
Mul üritas terve lapsehoolduspuhkuse aeg mees seda rõhutada.
Aga kui pakkusin talle võimalust ise koju jääda ja ma lähen tööle, siis seda ta ei soovinud.
Ei tahtnud “puhata”! 😂😂😂😂
juuni 14, 2017 Reply
Ooojaa! Kõigega nõus ja rohkem veel! Mul oli 1 hetk terves päevas, mil jõudsin poodi ning see juhtus õhtusel ajal. Sain oi kui palju teistelt kommentaare,.et ise lapsega kodus, terve päev niisama vahivad ja vaja õhtul poodi trügima tulla. Oii, kuidas ma vihastasin, sest reaalselt oligi kas nüüd ja kohe poodi või nälgime. Lihtsalt näide “puhkusest”.
Ma naudin üksi poes käimist, aga absoluutselt iga kord keegi poes küsib “kus laps on?”. Ei ole halb küsimus, aga vaeavalt ma 10kuuse üksi koju jätsin ja hetkel on poodlemine minu aeg – puhkus! Ja üksi poes käia on tunduvalt mugavam, saab kiiremini, lisaks värskendusele. Aga tundub, et kui kodune ema julgeb mainida, et vajaks mõni minut oma aega, siis on see kole suur patt ja häbi.
Käiksin hea meelega üksi, mul on pigem see, et issand, miks sa lapsega poodi tulid? Ee, kuhu ma ta pean siis jätma :D
Nii tuttav jutt! 😂 Ja külla kutsuvad kindlasti lastetud, kellel valge mööbel ja madalad riiulid täis kergesti purunevaid nipsasjakesi 😉
Mina olen 4 lapsega kodus olnud peaaegu 9 aastat ja endale koju ka töökoha loonud. See tähendab, et nüüd lisandub: “Ma tulen sulle 5 minuti pärast külla, sest sa oled nagunii kodus!” 🤔
Mul sarnane postitus mustandites ootamas. Niiet can relate! Mu oma mees arvas, et ma saan praktiliselt terve päeva kodus lapsega magada.. Oli peaaegu 2nädalat lapsehoolduspuhkusel peale mu sapipõie oppi ja sai aru, et päris nii see ikka ei ole :D.
juuni 15, 2017 Reply