Norra okupatsioon - Ajaloo ajakavad - 2020
Natsi-Saksamaa poolt okupeeritud Norra 1940. aasta kevadel oli kiire ja otsustav. Saksa armee pühkis kiiresti Norra läbi ja kehtestas seal ühe kuu jooksul oma võimu. Selle kampaania üks nõrk piirkond oli see, et paljud Saksa väed pidid maanduma meritsi ja Norra ranniku ümbruses oli mere kontroll ülitähtis.
Kindral von Falkenhorst - Saksamaa oma
üldplaneerija Norras
Kuninglik merevägi oli üritanud võidelda Saksamaa maabumislaevastikega Bergenis ja Trondheimis. Kokkupõrge Saksamaa õhujõududega tõi aga kahju lahingulaevale Rodney, kui seda tabas 500-kilogrammine pomm. Kuigi see plahvatada ei õnnestunud, tehti lahingulaevale kahju. Kadunud oli hävitaja ja ka kolm ristlejat. See veenis admiraliteeti, et piirkonna laevad peaksid taanduma ning Bergenit ründavad Saksa vägede rünnakud tühistati.
Norra lõunaosa vetes tegutsevad Briti allveelaevad olid sakslaste ahistamisel edukamad. Sakslased kaotasid ristleja 'Karlsruhe' ja 'Lützow' sai teises allveelaevarünnakus tugevat kahju. Briti allveelaevade tegevus takistas palju Norra rannikul liikuvate Saksa laevade tegevust, kuid nad ei suutnud neid kunagi täielikult peatada. 10. aprillil 1940 uppusid Skua lennukid Fleet Air Armeelt kerge ristleja 'Königsberg'. Samal päeval ründasid kuus Briti hävitajat Narviku lähedal kümme Saksa hävitajat. Selles rünnakus uputati kaks saksa hävitajat ja 12. aprilliks uputasid ülejäänud kaheksa lahingulaeva „Warspite” juhitud suurem Briti vägi.
Norra armee oli valmis sakslaste vastu võitlema. Kui Hitler oli nõudnud norralaste alistumist, väitis Norra vastus: “Me ei esita vabatahtlikult: võitlus on juba käimas.” Kuid Norra armee oli sissetungi jaoks siiski vähem kui täielikult valmis. Kui sakslased vallutasid tähtsamad sadamad ja rannikulinnad, kolisid paljud armeejuhid oma üksused kaugemale sisemaale, et kasutada ära Norra karm interjöör. Olenemata sellest, kui Saksa armee oli end ise korraldanud, oli selle edenemine kiire. 13. aprilliks, vaid neli päeva pärast sissetungi algust, olid sakslased kolinud 70 miili Oslost ja vallutasid linna kaguosas Haldeni ja Oslosse 55 miili edelas asuva Kongsbergi. 20. aprilliks, üheteistkümne päeva pikkuseks kampaaniaks, oli Saksa armee jõudnud pealinnast 180 miili kaugusele. Norralased uskusid sakslaste edusammude pidurdamiseks saabuvate Briti ja Prantsuse armee abi.
Algselt oli Briti planeerimine püüdnud luua baase Narviku ja Trondheimi juurde. Norras maandumise ümber olnud organisatsioon oli aga täis probleeme. Vägede baasides Rosythis ja Clyde'is olid nad pardale tulnud, laevale tulnud ja uuesti tööle läinud, nii et kauplused olid selle käigus kadunud. Pardal oli ka vähe põllutükiväge ja soomust. Nii et kui Briti armee purjetas, polnud see hästi tellitud. Esimesed Briti väed kindralmajor Mackesy juhtimisel maandusid Narvikist Harstadisse 15. aprillil. Laevastiku admiral, Korki ja Orrery krahv, käsutas Narviku ümbruses kuninglikku mereväge. Nii Cork kui ka Mackesy erinesid selles osas, mida teha pärast seda, kui Briti väed olid maandunud Harstadisse - Lofoteni saartele ja ebapiisavad sellise operatsiooni alusena. Earl Cork soovis kohese rünnaku Narviku vastu, enne kui Saksa väed sinna üles ehitasid, Mackesy aga aeglasemat ja sihikindlamat kampaaniat. Selleks ajaks, kui otsus edasise toimimise kohta oli vastu võetud, liikus aprill mais.
Miks oli Mackesy nii tagasihoidlik? Ta teadis, et Briti vägesid, olgu need professionaalid või mitte, ei koolitata tegutsema karmides tingimustes, mida nad Norra põhjaosas leidsid. Ta soovis, et tema meestel oleks aega harjuda tingimustega, kus nad asuvad. Sel ajal pidid Narviku norralased kandma võitlust Saksamaa mägivägede vastu, mida juhtis kindral Dietl.
Suurem maandumine Trondheimis tühistati, kui ühise planeerimise staap väljendas selle pärast oma muret - hoolimata sõjaväelise koordinatsiooni komitee tollase esimehe Winston Churchilli toetusest sellisele operatsioonile.
Liitlaste suurema maandumise asemel Trondheimis toimusid väiksemad maandumised linnast põhja ja lõuna poole vastavalt Namsose ja Andalsnesi juures. Idee oli see, et liitlaste üksused liiguvad siis näputäisliikumisega Trondheimi enda vastu. 146. jalaväebrigaad maandus Namsos 16. aprillil ja 148. jalaväebrigaad maandus Andalsneses 18. aprillil. Mõlemas maandumispaigas ühinesid britid Norra vägedega.
Sakslased ründasid 21. aprillil tugevuselt 148. kohta. 146. kohal olid juba Saksa väed kokku puutunud ja mõlemad brigaadid said kannatada. Sakslased olid vägesid spetsiaalselt mägedes sõjaks koolitanud ja nad olid piisavalt varustatud. Britid kasutasid Norras ka territoriaalarmee vägesid, mis polnud sakslaste jaoks sobilikud. Alates 21. aprillist pidid britid ametist tagasi astuma. 2. mail asusid Briti väed uuesti Namsosse ja väljusid Norrast.
Briti väed vallutasid Trondheimi lähedal
Kolm asja olid sundinud kabinetti ja staabiülemeid Norrast välja astuma.
Norras asunud Briti väed olid kõik jalaväeüksustest ja Norras oli vaja muid erioskustega üksusi, eriti suurtükiväeüksusi.
Sakslased ähvardasid Norras Briti väed ära lõigata - nii paljude meeste kaotamisel oleks sõja nii varajases staadiumis olnud tõsiseid tagajärgi, nii sõjaliselt kui ka psühholoogiliselt.
Sakslased domineerisid õhus, andes neile täieliku paremuse nii õhurünnakus kui ka kaitses. Suurbritannial oli juurdepääs ainult Suurbritannia lennukikandjaid vedavatele pikamaa Blenheimi pommitajatele ja hävitajatele. Laevastiku õhutõrjeauto Skuas, millel oli õnnestunud rünnata 'Königsbergi', oli lükatud nende vastupidavuse piiridesse. Saksa hävitajad ja pommitajad said lennata Põhja-Taanis asuvate baaside suhtelise turvalisuse tagant. Nende tankimine ja uuesti varustamine oli lihtne protsess. Saksa lennukid võisid veeta aega Norra kohal, samal ajal kui lennukid, mida Suurbritannia ei saanud - irooniline pööre võrreldes Suurbritannia lahinguga.
28. aprillil otsustas Trondheimis asuv Briti ülem kindral Paget, et evakueerimine on brittide ainus võimalus. See evakueerimine jättis Narviku kui liitlaste ainsa keskuse Saksa sissetungile. Korki krahv määrati Narviku ümbruses asuvate liitlasvägede ülemjuhatajaks. Cork seisis aga silmitsi ühe suure takistusega - Norra lõunapoolsetes sektorites vabanenud Saksa väed võisid nüüd aidata Saksa vägesid Narviku ümbruses. Selles põhjaosas saadeti maavägede kaitseks orkaani hävituslennukid. Orkaan oli rohkem kui hävitaja Saksa hävituslennukite jaoks piirkonnas, kuid kahju oli juba tehtud.
Saksa edasipääs kogu Norras oli järeleandmatu. Kampaania Lääne-Euroopas oli samuti käimas ja mai lõpus otsustas Suurbritannia valitsuskabinet kogu Norrast väljaastumise. Norra kuningas Haakon astus koos oma valitsusega 7. juunil Tromsös ristlejale Devonshire ja 9. juuniks oli kampaania läbi.
Teise maailmasõja standardite järgi oli Norras kampaania väike. 1335 norralast tapeti või haavati, 1 869 britti tapeti või haavati ning 533 Prantsuse ja Poola sõjaväelast tapeti või haavati. Sakslased kaotasid 5 660 hukkunut või haavatut, neist 1317 hukkus mais, ligi 2500 hukkus merel. Kiirus, millega Saksamaa Norra vallutas, oli Lääne-Euroopa rünnakule markeriks. Suurbritannia ebaõnnestumine Norras pidi omama Winston Churchilli asendanud peaministri Neville Chamberlaini tagasiastumisega ka suuri poliitilisi tagajärgi.
Vaata videot: 20. Augusti Klubi ja XIII Riigikogu pidulik istung (Juuni 2020).
Copyright 2020 \ Ajalooõppe sait, mis hõlmab kõiki ajaloolisi teemasid. \ Norra okupatsioon