EMV 2018 legend est/eng – SRA Pärnu Laskespordiklubi
Reservväelaste Laskespordiliit
EMV 2018 legend est/eng
09/08/2018 AdminUncategorized
Erna kaugluuregrupp 10. juuli 1941.
Erna long-range reconnaissance group , 10 July 1941
Kautla sohu maandunud Erna grupi langevarjurid
Parachutists of Erna group having landed to Kautla morass
1941 aasta kevadel kutsus Soome sõjaväeluure teenistusse esimesed 15 Eesti vabatahtlikku ja saatis nad väljaõppele. 1941. aasta aprilli alguses andsid nad Eesti lipu juures vande. Kevadsuvel 1941, veidi enne sõja algust Nõukogude Liiduga kaasati eestlaste väljaõpetamisse kaks Saksa ohvitseri sõjaväeluure eriüksuslaste väljaõpperügemendist Brandenburg. Erna ülesandeks oli luure Punaarmee tagalas, väeosade liikumiste jälgimine ja staapide asukohtade väljaselgitamine, millest raadioside teel teavitati Soomes asuvat keskust. 1941. aasta ööl vastu 10. juulit saabusid esimesed 38 luurerühma liiget soome mundrites, kuid saksa armeegrupi Nord operatiivalluvuses kolonel H.-A. Kure, kapten Möldre, leitnant Lossman ja lipnik Grau juhtimisel. Teine grupp maandus 21.–22. juulil langevarjuritena.
In spring 1941 the Finnish military intelligence called the first 15 Estonian volunteers to the service and sent them to training. At the beginning of April 1941 they took an oath by the Estonian flag. In spring-summer 1941, slightly before the beginning of war with the Soviet Union, two German officers from Brandenburg, training regimen of special force troops of military intelligence, were involved in the training of the Estonians. The task of Erna was reconnaissance in the rear front of the Red Army, following the movements of the troops and specification of the locations of the headquarters which were notified of to the centre located in Finland by radio communication. During the night towards 10 July in 1941 the first 38 members of reconnaissance groups in Finnish uniforms arrived, but under the operative subordination of the German army group Nord headed by colonel H.-A. Kurg, captain Möldre, lieutenant Lossman and ensign Grau. The other group landed as parachutists on 21-22 July.
Põrgupõhja punkrilahing 31. detsembril 1947. Läänemaal Vigala metsas.
Põrgupõhja bunker battle on 31 December 1947 in Vigala forest, Läänemaa
Metsavend saksa automaadiga Sturmgewehr 44
Forest brother with the German assault rifle Sturmgewehr 44
Põrgupõhja punker rajati juba Saksa okupatsiooni ajal ja sellesse kogunes 1947. a suveks peaaegu kogu Relvastatud Võitluse Liidu (RVL) juhtkond e. Peastaap. Erinevatel aegadel viibis punkris 7–20 meest ja see oli ööpäev läbi valve all. 1947. a viimastel päevadel õnnestus NSV Liidu julgeolekuorganisatsioonidel jälitusoperatsioonide käigus teada saada RVL-i punkri asukoht.
Operatiivgrupp, mis koosnes 6 mehest MGB-st ja 23 mehest SM 260. laskurpolgust avastavad punkri tihedas metsas kell 11.30, sinna viib ainult üks teerada. Piiramine algab 11.45, tunnimees märkab piirajaid 20 meetri kauguselt, avades vintpüssist tule, ettepanekule alla anda liituvad teised punkrisolijad omapoolse tulega. Toimub äge tulistamine käsirelvadest ja kuulipildujatest, visatakse granaate. Kell 14 tehakse uus ettepanek alistuda, vastuseks visatakse granaate. Punkris olijate ülesandeks sai RVL-i Peastaabi väljamurdmine piiramisrõngast.
Põrgupõhja bunker was established already during the German occupation which accommodated almost all leaders, i.e. headquarters of the Armed Fighting Union (RVL), for summer 1947. At different times 7-20 men stayed in the bunker and the latter was under guard around the clock. During the last days of 1947 the security organizations of the Union of Soviet Socialist Republics succeeded to discover the location of RVL’s bunker in the course of surveillance operations.
Operative group, consisting of 6 men from MGB and 23 men from SM 260th rifler regiment, discover the bunker in the thick forest at 11.30, accessed by only one path. The siege starts at 11.45, the sentry notices the siegers at the distance of 20 m by opening fire from the rifle. The proposal to surrender is answered by other men in the bunker with their fire. There is fierce shooting from the small arms and machine guns, grenades are thrown as an answer. The task of the ones in the bunker was the breakout of the headquarters of RVL from under the siege.
Lendav surm 20. juuni 1946. Oonurme
Flying death, 20 June 1946. Oonurme
Virumaa metsavennad
Virumaa forest brothers
Metsavennad Aleksander Raud ja Oonurme omakaitse endine rühmaülem Jakob Metsmäe ühendasid 1946. aasta kevadel oma mehed tugevaks hambuni relvastatud grupeeringuks, mis sai endale nimeks Lendav Surm. 20. juuni 1946 varahommikul ründas Lendav Surm, kokku 18 meest, ühel ajal kahte Oonurmes asunud talu ning põletas need maani maha. Aga see oli alles eelmäng tõeliselt suurele tulevärgile. Ootamata ära, kuni põlema süüdatud hooned lõplikult kokku vajuvad, lahkusid metsavennad sündmuskohalt ning seadsid Oonurme ja Tudulinna vahelise tee äärde varitsuse, sest kahe suurtalu põlemine pidi ju kindlalt tooma kohale operatiivgrupi.
Metsameestel tuli oodata hulga tunde, enne kui nähtavale ilmus veoauto, kast täis NKVD sõdureid ja kohalikke võimumehi…
The forest brothers Aleksander Raud and Jakob Metsmäe, the former troop leader of Oonurme Self-Defence Force, assembled their men into a strong fully-armed group in spring 1946 which was named Flying Death. In the early morning of 20 June 1946 the Flying Death, total of 18 men, attacked two farmhouses located in Oonurme at the same time and burned these down. But this was only a prelude to the really big firework. Without awaiting the final collapse of the buildings on fire, the forest brothers left the scene and established an ambush near the road of Oonurme and Tudulinna, as the burning of two big farms had to surely bring operative group to the site.
The forest brothers had to wait for hours before the truck full of NKVD soldiers and local men in power appeared…
Utria dessant 17. jaanuar 1919. Utria rand. Sillapea loomine Nõukogude Venemaa tagalas.
Utria troops’ landing, 17 January 1919. Utria coast. Establishing of bridgehead in the rear of the Soviet Russia.
Utria dessandil osalenud suurtükipaat Lembit.
The gunboat Lembit having attended Utria troops landing.
Pärast kella 12 alustati dessandi maalesaatmist. Maale jõudis umbes 200 meest koos varustusega, kuid siis tõusis tuul ja Kapten Pitka peatas kell 18.40 dessandi maalesaatmise. Esimeses laines saadi maale soomlaste 4. kompanii lipnik Bror Dahlgréni juhtimisel ja luuresalk rittmeister Erkki Varmavuore juhtimisel ning Narva koolipoiste rühm (Narva Kaitseliidu salgast). Dessant tungis viivitamatult edasi kohates esimesi vaenlasi Utria külakeskuses. Esmaseks ülesandeks oli puhastada Utria küla ja kindlustada ülejäänud dessandi maabumist.
After 12.00 the troops’ landing started. 200 men with supplies landed, but then wind rose and Captain Pitka stopped the troops landing at 18.40. At first the 4th company of the Finnish under the leadership of ensign Bror Dahlgrén, reconnaissance troop headed by captain Erkki Varamavuore and Narva schoolboys’ group (from the troop of Narva Defence Union) landed. The troops invaded immediately by meeting the first enemies in Utria village centre. The first task was to clear Utria village and ensure the landing of the remaining troops.
Paju Lahing 30. jaanuaril 1919. Paju mõis
Paju battle, on 30 January 1919. Paju manor
1919 aasta 25. jaanuaril nimetas Sõjavägede Ülemjuhataja Johan Laidoner soome kindral Martin Wetzeri Lõunarinde juhatajaks, kes nimetas Tartu-Valga väegrupi (kuhu kuulusid Tartu kaitsepataljon, Tartu partisani pataljon ja kolm soomusrongi) ülemaks Põhja Poegade rügemendi ülema oberst Hans Kalmi. Sangaste raudteejaamas (täna Tsirguliina) asunud Valga operatsiooni üldjuht oberst Hans Kalm pidi koos oma “Pohjan Pojat” pataljonidega ja meie vägedega koostöös Valgale kahest küljest – läänest ja põhjast – peale tungima. Soomusrongid ei saanud selles operatsioonis osaleda, kuna raudteel olnud 3 silda olid õhitud. Enne Valgat olid aga Nõukogude Läti ja Nõukogude Venemaa üksused asunud kaitsele Paju mõisa juures.
Tartu partisani pataljoni 3. roodule ja Soome vabatahtlike Põhja Poegade rügemendile on antud korraldus vallutada Paju mõis.
On 25 January 1919 Johan Laidoner, commander-in-chief of Military Forces, appointed the Finnish general Martin Wetzer the chief of South Front who named colonel Hans Kalm, the chief of Pohjan Pojat regiment, the chief of Tartu-Valga troop (consisting of Tartu defence battalion, Tartu partisan battalion and three armoured trains). The colonel Hans Kalm, the chief of Valga operation having located in Sangaste railway station (today Tsirguliina), had to attack Valga from two sides- west and north – with its Pohjan Pojat battalions in cooperation with our military forces. The armoured trains could not participate in this operation, as 3 bridges on the railway were blown up. Before Valga the units of Soviet Latvia and Soviet Russia had though come to defence near Paju manor.
The order to conquer Paju manor was given to the 3rd company of Tartu partisan battalion and Pohjan Pojat regiment of Finnish volunteers .
Võnnu lahing 19-23 juuni 1919. Cēsis, Põhja-Läti.
Võnnu battle, 19-23 June 1919. Cēsis, Northern Latvia.
Eesti väed Cēsises
Estonian forces in Cēsis
Pärast esimesi kokkupõrkeid Eesti vägede ja nende koosseisus oleva Põhja-Läti brigaadi ning baltisaksa Landeswehr’i ja seda toetavate saksa vabatahtlike vahel (6.–10. juunil) kehtestati liitlasriikide nõudel vaherahu. Vaherahu ajal koondasid mõlemad pooled jõude. 19. juunil murdsid sakslased (ülemjuhataja krahv Rüdiger von der Goltz) vaherahu ja alustasid pealetungi Eesti 3. Diviisi (juhataja kindralmajor Ernst Põdder) vastu.
Eesti vägede esmaseks ülesandeks oli tõrjuda vaenlase rünnakud ja asuda vastupealetungile (ps. Landeswehr kasutas ka gaasi…)
After first collisions between the Estonian forces and the Northern Latvian brigade within their composition and the Baltic-German Landeswehr and its supporting German volunteers (on 6-10 June) the armistice was estbalished upon the request of the allied countries. During armistice both parties had to mobilize. On 19 June the Germans (commander-in-chief count Rüdiger von der Goltz) broke the armistice and started the attack against the Estonian 3rd division (commander major-general Ernst Põdder).
The first task of the Estonian forces was to defeat the attacks of the enemy and to go on the counter-offensive (Landeswehr also used gas…)
Hirmus Ants 31. märts 1945. Soontaga vallamaja
Ants the Terrible, 31 March 1945. Soontaga community house
Ants Kaljurand ehk “Hirmus Ants” oli üks tuntumaid Lääne- ja Pärnumaa metsavendi.
Ants Kaljurand, i.e. Ants the Terrible was one of the most well-known forest brothers of Lääne and Pärnumaa
Teise maailmasõja eel oli Hirmus Ants Kaitseliidu liige ning osales metsavennana 1941. aastal Pärnu- ja Läänemaal võitlustes Nõukogude vägede vastu. Saksa okupatsiooni ajal astus Omakaitsesse. Aastatel 1942–1944 osales vabatahtliku rindesõdurina Saksamaa poolel võitlustes Nõukogude Liidu vastu. Langes 1944. aasta sügisel Saaremaal Nõukogude vägede kätte vangi, kuid põgenes sama aasta detsembris ning koondas enda ümber ühe kardetuma metsavendade salga.
1945 aasta märtsis vahistati kolm Antsule tuttavat meest ja paigutati Soontaga vallamajja luku taha. Kui ühe vahistatu naine talle arestikambrisse paki tõi, palus mees otsida üles Hirmus-Ants, et see nad vabastaks. Naine võttiski Antsuga ühendust ja metsavennad nõustusid plaaniga…
During the Second World War Ants the Terrible was the member of the Defence League and participated in the fights in Pärnu and Läänemaa against the Soviet troops as a forest brother. During the German occupation he joined the Self-Defence Force. During the years 1942-1944 he participated as a voluntary front soldier in the German side in the fights against the Soviet Union. In autumn 1944 he was captured in Saaremaa by the Soviet troops, but in December of the same year he escaped and formed one of the most feared regiments of forest brothers.
In March 1945 three men, known by Ants, were captured and were imprisoned behind the lock of Soontaga community house. When a wife of one imprisoned men brought a package to the house of detention, the man asked her to find Ants the Terrible who would free them. The woman contacted Ants and the forest brothers agreed with the plan…
Liivamäe lahing 4. juuli 1941. Liivamäe, Kilingi-Nõmme.
Liivamäe battle, 4 July 1941. Liivamäe, Kilingi-Nõmme.
Metsavennad.
3 juulil 1941 kell 19.00 kukutasid kohalikud metsavennad Kilingi-Nõmmes Nõukogude võimu. Väheste relvadega varustatud grupp vallutas linnavalitsuse, postkontori ja raudteejaama. Kuigi võimu ülevõtmist Kilingi-Nõmmes suudeti algul Pärnu punaste eest hoida saladuses, vastates telefoni teel tehtud järelepärimistele, et “kõik on korras”, said need olukorrast ikkagi teada ja Kilingi-Nõmmet saadeti tagasi vallutama umbes 150-meheline hästirelvastatud hävituspataljoniüksus.
Kell 13.20 lähenes Pärnu poolt kaks autobussi ja kuus veoautot, mis olid täis hävituspataljoni mehi. Metsavendade ülesandeks sai hävitada hävituspataljoni võitlejad major Lillelehe käskluse peale.
On 3 July 1941 at 19.00 the local forest brothers overthrow the Soviet power in Kilingi-Nõmme. The group equipped with minor arms conquered the city government, post office and railway station. Although the take-over of power in Kilingi-Nõmme could be kept in secret against the Reds of Pärnu, by answering to the inquiries made by phone that „everything is ok“, they became aware of the situation and about 150-head well-armed destruction battalion unit was sent to re-conquer Kilingi-Nõmme.
At 13.20 two buses and six trucks, full of men of destruction battalion, approached from the side of Pärnu. The task of the forest brothers was to destroy the fighters of destruction battalion upon the order of major Lilleleht.
Pataljon Narva Hundinurgas 27. juuli 1944. Hundinurga küla
Battalion Narva in Hundinurga, 27 July 1944. Hundinurga village
Kell 6.00 algas venelaste maruline kahurituli, misjärel pommitas positsioone edasi lennuvägi. Kell 9 algas uus tanki- ja jalaväerünnak. Lahingu ajal katkes side enamiku väeosadega. Olukord Hundinurga küla juures muutus järjest halvemaks. Ümber piirati III pataljoni staap, mis asus Hundinurgas. 19 veel rivis olnud võitlejat koos pataljoniülemaga ei lootnud enam piiramisrõngast välja pääseda, kuid 23. rügemendi Norge II pataljoni 7. kompanii rünnakrühm suutis nendeni läbi murda ja nad piiramisrõngast välja tuua. Peagi murdsid nõukogude väeüksused läbi ka raudtee ääres. Selles olukorras saadeti kella 6 paiku õhtul Danmarki II pataljonile appi seni reservis olnud pataljon Narva ning allutati operatiivselt Danmarki II pataljoni ülemale. Koos pataljoniga Narva asuti vasturünnakule, eesmärgiga tagasi võtta Lastekodumägi.
The raging artillery fire of the Russians started at 6.00, the positions were thereafter bombed by the air force. A new tank and infantry attack started at 9.00. The communication with most of the units broke off during the battle. The situation near Hundinurga village became increasingly worse. The headquarters of III battalion, located in Hundinurga, was surrounded. 19 fighters still fighting with the head of the battalion did not hope to break free from the siege, but the task force of the 7th company of Norge II battalion of the 23rd regiment could break through to them and bring them out of the siege. Soon the Soviet troops broke through also near railway. In this situation at about 6 in the evening the battalion Narva, up to now in reserve, was sent to help Danmark II battalion and was operatively subordinated to the chief of Danmark II battalion. Together with the battalion Narva the counter-offensive was organized with the aim to take back Orphanage Hill.
Vaasa-Vepsküla-Siivertsi sillapea 19. veebruar 1944
Vaasa-Vepsküla-Siivertsi bridgehead, 19 February 1944
Pildi keskel Harald Nugiseks. Vaasa – Vepsküla – Siivertsi sillapea likvideerimisel ilmutatud sõdurivapruse eest autasustati teda 7. märtsil I klassi Raudristiga ning 20. aprillil Raudristi Rüütliristiga.
Harald Nugiseks in the middle of the photo. He was awarded with 1st Class Iron Cross on 7 March and Knight’s Cross of the Iron Cross on 20 April for the courage demonstrated at the liquidation of Vaasa – Vepsküla – Siivertsi bridgehead.
Pärast Riigiküla sillapea hävitamist koondus kogu tähelepanu Vaasa – Vepsküla – Siivertsile. Kui taheti päästa Eesti, tuli hävitada Riigiküla sillapea järel Vaasa – Vepsküla – Siivertsi sillapea Narva külje all. Just siit oli karta pealööki purustamaks Narva rinnet. Tegu oli tugevalt kindlustatud, kaitstud ja mehitatud pladstarmiga, mille kaitseks oli rajatud arvukalt traattõkkeid ja miinivälju. Sillapea kaitsel asusid venelaste eliitväeosad: 378. Laskurdiviisi üksused ja 340. Üksikkuulipildurite pataljon. Nende kaitset toetasid üle jõe suurtükiväelased, kes rünnaku korral avasid tõkketule kaevikute ette. Vaatamata venelaste hästi ettevalmistatud kaitsele tuli likvideerida Vaasa-Vepsküla-Siivertsi sillapea.
After the destruction of Riigiküla bridgehead all attention was paid to Vaasa – Vepsküla – Siivertsi. If Estonia was to be saved, Vaasa – Vepsküla – Siivertsi bridgehead under Narva had to be destroyed after Riigiküla bridgehead. The main attack to destroy Narva front was expected just from here. This was the strongly insured, protected and manned base for the defence of which numerous wire barriers and mine fields were established. The Russian elite military units were located at the defence of Sillapea: the units of the 378th rifler division and the 340th single battalion of gunners. Their defence was supported by the artillerymen across the river who opened barrier fire in case of an attack before the trenches. Regardless of the well-prepared defence of the Russians, Vaasa-Vepsküla-Siivertsi bridgehead had to be liquidated.