Teisip�eval, 1.detsembril k�is RSR-l k�las Julia Lafranque ning r��kis teemal "Lissaboni leping".
1. detsembril 2009. aastal jõustus Lissaboni leping. Juba 1926. aastal arutles diplomaat Kaarel Robert Pusta mõtte �le, kui hea oleks �htne demokraatlik Euroopa ning selle kasuteguri �le Eestile. L�ks m��da palju aastaid enne, kui Pusta unistus teoks sai. Kuni Lissaboni lepingu jõustumiseni toetus Euroopa Liit selgelt kolmele sambale (Euroopa �hendused, �hine v�lis- ja julgeolekupoliitika, politsei- ja õigusalane koost��), kuid n��d toetub liit �hele �htsele sambale, mis muudab Euroopa Liidu paremini hoomatavaks. Esimest korda on Euroopa Liit tunnistanud, et vajab demokraatlikku legitiimsust. Euroopa Liit peaks saama uue lepinguga demokraatlikumaks ja omama suuremat mõjuvõimu kogu maailmas. Tegelikult on Lissaboni leping kõigest �ks kest, mis muudab olemasolevaid Euroopa Liidu aluslepinguid ja seetõttu võib seda võrrelda nt Eestis seaduse muutmise seadusega. Lissaboni lepingu kehtima hakkamisel ei saa Euroopa Liit �htset põhiseaduslikku dokumenti, endiselt on olemas kaks põhilepingut, millele lisandub EL Põhiõiguste Harta ja palju lisasid ning protokolle. Kõik need tekstid on k�llalt keerulise sõnastusega, sest tegemist on kompromissiga erinevate riikide huvide vahel. Lisaks m�ngivad tekstide sõnastuse keeruliseks kujunemise juures rolli erisused EL 23 ametliku keele mõisteaparatuuris. Alates t�nasest hakatakse Lissaboni lepinguga muudetud põhilepingute alusel omakorda vastu võtma EL uusi õigusakte ja norme. Lissaboni lepingust tulenevate muudatustega antakse Euroopa Liidule õigusvõime ja Euroopa Liit võib n��d teostada tehinguid ja sõlmida lepinguid nagu mistahes juriidiline isik. Euroopa Liit võib astuda rahvusvahelise organisatsiooni liikmeks või �hineda rahvusvahelise konventsiooniga. L�hitulevikus ongi Euroopa Liidul kavas �hineda Euroopa Inimõiguste konventsiooniga. Erinevalt Euroopa põhiseaduse lepingust, mis Prantsusmaal ja Hollandis toimunud rahvah��letustel tagasi l�kati ja seetõttu jõustumata j�i, võeti uuest lepingust �ra viide Euroopa Liidu s�mboolikale nagu nt EL h�mn ja lipp, kuna arvati, et see oleks vihje Euroopa Liidule kui superriigile ja v�hendaks rahvusriikide rolli liidus. Tegelikult pole Lissaboni lepinguga kaasnevate muudatuste kohaselt olemas ka Euroopa Liidu presidenti ega v�lisministrit, nagu ajakirjandus neid uusi ametikohti eksikombel kutsub. Euroopa Liidu liidrite ametlikud nimetused on Euroopa �lemkogu eesistuja (president) ja v�lisasjade ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja (v�lisminister). Siiski esineb oht, et ka edaspidi on Euroopa Liidus endiselt palju juhte (lisaks eelnimetatuile veel Euroopa Komisjoni president, Euroopa Parlamendi president) ning j�tkuvalt ei tea nt USA president, kellele helistada, kui on vaja "r��kida Euroopaga�.
Võrreldes seni kehtinud õigusega s�testatakse Lissaboni lepingu kehtima hakkamisel t�psemini see, milliseid eesm�rke ja milliste vahenditega Euroopa Liit võib t�ita ja mida liit teha ei või. Nimelt on n��d esitatud kataloog nendest valdkondadest, mis kuuluvad EL-i ainup�devusse (nt tolliliit, siseturu toimimiseks vajaminev konkurentsipoliitika, �hine kaubanduspoliitika, rahanduspoliitika eurotsooni kuulujatele); nendest, kus p�devus on jagatud (nt siseturg, keskkonnapoliitika, tarbijakaitse, transport, põllumajanduspoliitika) ja nendest mis on endiselt vaid liikmesriikide otsustada (haridus, kultuur, sport, turism). Kuigi Lissaboni lepingu jõustumisega kaasnevad muudatused ei mõjuta Eesti elu silmapilkselt, on muutusi pikemas perspektiivis siiski võimalik tunda. Euroopa Liit saab selle kodanikele ja elanikele l�bipaistvamaks ja l�hedasemaks, mis t�hendab, et otsuseid tuleb edaspidi teha tihedas konsultatsioonis kodaniku�hiskonnaga. Samuti tugevneb rahvusparlamendi roll ja ka meie Riigikogu saab t�iendava �lesande kontrollida Euroopa Liidu t��d ja seda, kas liidu antud õigusaktid on ikka Euroopa Liidu p�devuses või mitte. Lisaks saab on alates Lissaboni lepingu jõustumisest v�hemalt �hel miljonil inimesel õigus teha rahvaalgatuse korras ettepanek Euroopa Liidu õigusaktide algatamiseks. Selleks on vaja koguda allkirju m�rkimisv��rses hulgas liikmesriikides.
Euroopa Liidu Põhiõiguste Harta on �ks olulisemaid dokumente, mis Lissaboni lepinguga õigusliku jõu saab. See on t�htis seetõttu, et kaitseb Euroopa Liidu kodanikke ja mittekodanikest elanikke Euroopa Liidu institutsioonide omavoli vastu. Kuivõrd Euroopa Liidul on terve rida p�devusi, millega võib kaasneda �ksikisiku põhiõiguste ja -vabaduste (nt kodu puutumatus) rikkumine, siis on Hartaga pakutav kaitse h�davajalik.
Lissaboni leppesse on lisatud uus klausel, mis lubab liikmesriigil Euroopa Liidust v�lja astuda. V�ljaastumine on protseduurilt vastupidine liikmeks astumisele. V�lja astumisel peab seda sooviv liikmesriik esitama avalduse, pidama l�bir��kimisi ja teised riigid peavad selle heaks kiitma. Kui v�ljaastumise avalduse esitamisest on m��dunud kaks aastat, aga endiselt pole midagi toimunud, muutub eraldumine automaatseks ja teiste nõusolekut pole enam vaja. Siiski pole ka edaspidi Euroopa Liidust võimalik �htki riiki v�lja visata. Kuid kui liikmesriik rikub oluliselt Euroopa Liidu põhiv��rtusi, sealhulgas eelkõige põhiõigusi ja -vabadusi, siis on võimalik selle liikmesriigi õigusi Euroopa Liidus piirata, kusjuures Euroopa Liidu ees võetud kohustused j��vad sellel riigil endiselt alles.
Mitmed Lissaboni lepingut anal��sinud liikmesriikide konstitutsioonikohtud nagu nt Saksamaa F�deraalne Konstitutsioonikohus, T�ehhi ja L�ti konstitutsioonikohtud jt on leidnud, et Lissaboni leping on kooskõlas nende riikide põhiseadustega. Euroopa Liit j��b ka edaspidi sõltumatute riikide �eriliseks �henduseks� ja Euroopa Liidust ei saa kunagi �ht superriiki, kus on �ks rahvus ja �ks keel. Liikmesriikide identiteet ja sõltumatus j��vad p�sima.