“І з того часу, скільки пам‘ятає Уве, вона щовечора поверталася додому й розповідала йому із сяючими очима про своїх хлопчиків і дівчаток. Про тих, які приходили в школу в супроводі поліції, а коли випускалися, то читали напам‘ять вірші...”