Не покорюсь нікому та нічому,
А лиш своїх думок прийму,
І тим одвічним словом,що зорі милують,
Проведу ті непрохані,але кохані днини.

Ох,ці зірки на небі,як долоні,
Покриті шаром темної ночі.
Вони сіянням манять очі,
І тим спокоїться мені.

Але в серці залишаться спогади,
І знов засяють у ночі.
І тим одвічним шляхом,
Минуть непрохані,але кохані дні.



