Видове народни танци според външната им форма
**![](https://baiadery.com/wp-content/uploads/2015/09/47820_215381418603081_2098309980_n1-300x225.jpg)**Изпълнявани масово, народните танци  добиват определени външни  форми, разграничавани много  точно  от  народа.   Едни  танци  са  ’’сключени’’ – ’’на колело’’, други са  ’’водени’’ – ’’скъсани’’,  ’’на два  края’’. Трети  са    ’’на леса’’  – ’’на прът’’  -  в крива   или  права верига.   Понякога   играчите по  желание разкъсват ’’сключеното’’ хоро и го заиграват ’’водено’’ или сключват ’’воденото’’ хоро на колело. В друг случай част  от танцуващите се откъсват от ’’воденото’’ хоро и заиграват ’’на леса’’.   Народът познава много добре и игрите  ’’по саме’’  и  ’’по двой’’ (’’по двама’’)  .

Хорото  е масов танц,  при  който  изпълнителите са  заловени във  верига един за друг.  В българския танцов фолклор хорǎта са три вида.

Сключени хорǎ  –  наричат  се   още   ’’на   колело’’,   ’’склопени’’,  ’’затворени’’.

’’Сключени’’ са  тия  хорǎ,  при които  играчите се  залавят в затворен кръг. Този  вид  е твърде много разпостранен у нас. Обикновено ’’сключените’’ хорǎ   са умерено бързи. Някога,  когато  мъже  и жени  играели отделно, на много  места правели две  хорǎ.  На вътрешното се  хващали жените, а на  външното   -   мъжете, или  съответно моми  и ергени.

Водени  хора  – ’’отворени’’, ’’скъсани’’, ’’на два  края’’.  Когато  скъсат кръга  или направо се  заловят във  верига и един  водач застане на  челото, та  поведе  хорото, казват, че то е ’’водено’’.

’’Водените’’ хорǎ  се  играят   в  най-различни темпа.  Водени от  музикантите  и

’’челото’’, играещите  ускоряват началното  умерено  темпо, съситнят движенията и развихрят хорото, а за отмора се връщат към първоначалното темпо  и т. н.

Хорǎ на леса – народът ги нарича още  ’’на прът’’,  ’’на прав  път’’,  или ’’на крив път’’.  Играят  се  от отбрани играчи  (обикновено до 12 – 16 души),  наловени за  пояс, предна или  задна  плетеница, както  и  по-рядко  в  хват   за  длани.   Ръководещият играта се  хваща на  челото или  в  средата. Тъй  като  ’’хорǎта  на  леса’’  биват често много  сложни,   те  се  играят   под  команда. ’’Лесите’’ се  играят   почти  на  място   –  с придвижване напред и назад, вдясно и вляво.

Игри по саме и по двой  (по двама) – когато  се  играе  ’’по двой’’ изпълнителите не  си  подават ръка,   а всеки   за  себе си  изпълнява  отделни  движения, воден  от своето импровизаторско умение.  В това  се  състои и надиграването,  всеки  иска  да покаже  по-голямо майсторство и да  заслужи одобрението и похвалата на наблюдаващите  го.

Всяка  фолклорна област има  свой  стил  ръченица. Тя е подчинена на  стилни белези, които  са  типични  и характеризират танците на  областта. Някъде играят  по- умерено, другаде – бързо и буйно,  някъде играта е съсредоточена повече в ръцете, другаде – повече в краката

Пелагия Векилова, Светла Минкова