тетанус
информация за заболяването тетанус
тетанус е остро протичаща, незаразна ранева инфекция при човека и тревопасните животни (най-често). причинява се от екзотоксини, отделяни от анаеробния микроорганизъм clostridium tetani. клинично заболяването се демонстрира с повишена рефлекторна възбудимост, тонични спазми на отделни мускулни групи или цялата мускулатура. смъртността е много висока и се дължи на асфиксия в резултат на парализа на гръдната и диафрагмалната мускулатура. проблем за общественото здравеопазване в развиващите се страни е майчиният и неонаталният тетанус, който се развива в резултат от неспазване на хигиена по време на раждане и често води до летален край. въпреки че тези заболявания са ваксинопредотвратими - ако майките са редовно имунизирани срещу тетанус, такива случаи са чести. по данни на световната здравна организация през 2013 г. от неонатален тетанус са починали 49 000 новородени в света[1].
заболяването е известно от дълбока древност. за връзката му с предходни рани и последващо развитие на болестта са обръщали внимание лекари още от ранните цивилизации в египет, гърция, индия и китай. през iv век пр.н.е. пръв хипократ описва клиничната картина на заболяването при собствения си син, който умира от тетанус. същинското научно изследване на тетануса започва през втората половина на xix век. установена е връзката на тетануса с рана (carte и ruttoue, 1884), а nikolaier възпроизвежда болестта след замърсяване на рана с градинска пръст. през 1923 г. френският имунолог г. рамон произвежда анатоксин за активна имунизация.

информация за ваксината срещу тетанус
активната съставка на ваксините срещу тетанус е тетаничният токсоид, получен от инактивиран чрез формалдехид токсин. защитният ефект на ваксината се свързва с изработването на антитокcични антитела в отговор на въведения токсоид (антиген). тeтаничният токсоид е един от най-ефикасните и безопасни биологични агенти. тетанусът е почти напълно предотвратим чрез рутинна имунизация, но е тежко и животозастрашаващо заболяване при липса на условия за интензивно лечение. в икономически развитите страни рискът от тетанус, макар и малък, остава при възрастните без редовна реимунизация. затова усилията за реимунизиране на всеки 10 години трябва да продължат с подчертано внимание към лицата над 60-годишна възраст. препоръчително е при всички пациенти, потърсили медицинска помощ по повод нараняване или инфекция, да се прецени необходимостта от профилактика на тетануса.



повече информация за състава на многокомпонентната ваксина, част от която е ваксината срещу тетанус, можете да прочетете тук.




[1] maternal and neonatal tetanus (mnt) elimination:the initiative and challenges. повече информация можете да намерите в страницата на световната здравна организация тук: http://www.who.int/immunization/diseases/mnte\_initiative/en/