Загадъчният Лулчев. Звездоброеца на царя, Яна Борисова
Загадъчният Лулчев. Звездоброеца на царя, Яна Борисова
------------------------------------------------------


***Пpopoчeствa и съвeти нa бългapския Рaспутин.***
**От книгaтa щe нaучитe:**
Кoй e вeздeсъщият Лулчeв, нapичaн oщe бългapския Рaспутин?
Дpaмaтичнaтa истopия зa живoтa нa тaйния цapски съвeтник.
Кaквo e влияниeтo му нaд Бopис iii?
cъвeтитe му зa дълг и щaстлив живoт.
Ритуaли зa здpaвe.
Мисли и сeнтeнции.
Пpopoчeствaтa му зa Бългapия и зa свeтa.
**Живот и съдба – на нечетна страница**

Любомир Лулчев е познат едва на малцина специалисти, историци и изкушени от миналото у нас. По-известен е като „Звездоброецът на Царя”, заради близките му връзки и дългогодишната му работа с Борис iii.

Животът и делата на Лулчев са обвити в мистерия и загадки за широката аудитория. За него не се знае като за гадател, не го причисляват в графата на известните пророци. Никой не може да се похвали, че го е чувал да гледа на боб или кафе, да врачува в общоприетия смисъл на думата, да приема болни, на които да помогне с илачи или да упъти към изцеление. Точно обратното - името му се свързва с царския двор като съветник на монарха в по-щкъсните години и като безупречен военен авиатор в юношеството си.

Малцина знаят и подозират превратната му съдба, преплетена с няколко различни политически режима и фатално белязана от драматичните промени в страната.

Лулчев се ражда през 1886 г. в Кнежа, в семейството на възрожденци от копривщенски род. Семейството настоява младият наследник да учи медицина и за подрастващия Любомир това е прекресна перспектива, тъй като отрано се върти край дядо си по майчина линия, увлечен от работата му. Дядото е бил изтъкнат лечител и ясновидец и момчето явно е наследило страстта му.

В продължение на две години Лулчев учи медицина в Букурещ, а после прави рязък завой и завършва военно училище в София. Всъщност, за будния младеж това не са разнопосочни предмети – за него интересът към военното дело и социалния живот на държавата се съчетава перфектно с изучаването на анатомията и генезиса на болестите. Именно този синтез му отваря очите за окултната материя.

След дипломирането си от военното училище, Лулчев е изпратен да следва авиация в Англия и се дипломира като пилот на английските военно-въздушни сили. Тогава именно се проявяват за първи път и свръхестествените му способности. По време на едно официално събитие, събрало всички курсисти, всички очакват появата на тогавашния британски премиер. Той обаче не идва. Младият Лулчев спокойно съобщава на цялата зала, че политикът е претърпял инцидент и затова няма да се появи. Никой не му вярва, но само след час става ясно, че премиерът е претърпял сериозна катастрофа и е откаран със счупен крак в болница. Всички са в шок – Любомир не е напускал залата и няма откъде да узнае за станалото.

Смята се, че именно годините, които Лулчев изкарва в Англия, обогатяват и развиват интереса му към окултното и езотериката. Поред различни изтичници тъкмо на Острова авиаторът е започнал системно да се интересува от мистика и философия и да чете произведения на различни авторитети в тези области.

Задълженията му на военен обаче налагат на този етап животът му да тръгне по друг път. Така Лулчев взема участие в три войни - Балканската, Междусъюзническата и Първата световна.

През 1915 г е ранен тежко, почти смъртоносно. Изпада в дълга кома, но успява да се възстанови напълно. Негови съвременници отдават този факт на активното му самолечение и познанията, които Лулчев имал за човешкия организъм. Като участник в различни военни конфликти, той е награжваван многократно; бързо успява да се издигне до чин подполковник, но така и не се връща към активната военна служба. Прекарва четири години като подполконвик – ръководител на техническия отдел в инженерна работилница в София, като паралелно с това не спира да обогатява познанията си  в областта на духовната материя.

Още когато е е Англия, Лулчев дочува от свои съмишленици, че най-големият мъдрец, ясновидец и лечител живее в България. Всички говорели за учението на Петър Дънов!

Скоро след завръщането си на родна земя, Лулчев посещава открита беседа на Бялото Братсво, водена от самия Дънов. След края на лекцията, между двамата възниква драматична дискусия и пламенни спорове, които накрая приключват с официалното приемане на Лулчев в редиците на Братството.

За срещите между Любомир и Дънов се говори дълго; и до днес има десетки версии за тях, но малцината, имали късмета да присъстват на тях са единодушни по един въпрос – двамата мъже са имали коренно различни, но еднакво пламенни характери. Така според едни дълго са водени пререкания между Учителя и Лулчев, а според други между тях е царяла хармония. Едно интересно свидетелсто от изминалите години разказва за драматичен спор между ученик и учител, завършил с клетвата на Дънов към Лулчев – „Да потънеш вдън земя дано!“. Години след смъртта на Учителя, образът му се присънил на негов верен другар и в съня му казал, че от Лулчев нямало и следа в отвъдното, сякаш земята го била погълнала. Мнозина приели това като съдбовен знак, че клетвата на Петър Дънов е застигнала царския съветник, дори и след смъртта му. (виж „Спомен на Крум Божинов“)Това е интересно тълкувание на съня, но нищо повече. Онова, което безспорно е останало като истроически факт е, че след онази съдбовна среща между двамата, в живота на Лулчев настъпва съвършено нова ера – бившият военен отдава изцяло дните и душата си на делото на Бялото братсво. Започва да пътува из цялата страна, среща се с десетки последователи, разпространява идеите на Дънов и чете лекции и проповеди.

Малко по-късна започва да пище и книги, изцяло насочени към езотериката.

Започва да издава весниците „Алфа“ и „Ратник на свободата“. През 1929 г. Съдбата го среща с поетесата Мара Белчева и тъкмо тя го вдъхновява и окуражава да започне издаването на списание „Живот“.

Бившият военен притежава изключително красноречие и много фин изказ, които пленяват слушателя веднага. Лулчев пренася сладкодумието си върху белия лист и написва няколко книги, сред които ”Кръстопът“, „Зазоряване“, "Когато ние, живите, станем", "Друг свят", "Генко", "Бунт", "Благословение", и други.

Изнася лекции по радиестезия и характерология в София и страната при голям интерес от публиката. Работи и развива усърдно ясновидската си дарба. Успява да напише още книги, сред които „Ясновидството и ясновидските предсказания на Лулчев”, „Обществен морал и Дънов”.

Малко по малко, Лулчев загърбва окончателно идеите на активното военно дело, докато един ден не се превръща и в нещо като неофициалне говорител на Братството в Царския двор. За това неизменно помага безгрешният му усет за социални събития и нагласи, будният му ум и бърза мисъл.