Играта и интерактивността в обучението по математика при 6-7 годишните деца
Играта и интерактивността в обучението по математика при 6-7 годишните деца
---------------------------------------------------------------------------


**Мариела Нейкова**
[от списание Дом, дете, детска градина, бр. 1 / 2017г.](https://www.obrazovaniebg.net/magazin/magazines-obrazovanie/spisanie-dom-dete-detska-gradina-1-2017/)

Промените в днешната действителност, засягащи политическия и социален живот, дават ярки отражения и върху образованието, обуче­нието и възпитанието на децата. Бъдещето на подрастващите зависи от днешната детска градина и училище. Проблемите на бъдещето са не само икономически, политически, екологически, а и педагогически.

Усвояването на знанията не е механична система, а сложен процес, който изисква не лек интелектуален труд, големи усилия от децата, моби­лизация на волята и вниманието, максимално използване на умствените възможности. Голяма част от 6 - 7 годишните деца не са готови за такъв труд. Често учебната дейност става еднообразна и трудоемка, отегчава ги и ги изморява, изчерпва до краен предел техните сили и търпение. Това се отнася и за математическите знания, които по своя характер са абстрактни и трудни за осмисляне от децата.

Нагледно-образното мислене на 6-7 годишните деца и техните пси­хологически особености пораждат значителни трудности при усвояването на числата и първите аритметични операции.

Математиката с живостта на интуитивното начало и неочакваността на заключенията си, би могла да бъде едно от любимите занимания на децата. За целта учебното съдържание трябва да се поднася интересно и увлекателно.

Учебно-възпитателният процес по математика трябва да се организира така, че да създадем благоприятни условия за възприемане на учебния материал, да предизвикаме детската активност, за да осигурим съзнателно и трайно усвояване на тези знания. Много е лесно да се обучава ефективно, когато присъства играта и удоволствието, когато е занимателно и интересно.

Проблем за мястото и ролята на игрите и интерактивността при обучението по математика при 6-7 годишните деца съществува. В практиката обикновено игрите се използват самоцелно и епизодично. Причините могат да бъдат много: липса на дидактични материали, липса на време, липсата на умения на някои от педагозите да използват възможностите на компютър и други нови технологии. Учителите прибягват до игрите най-често при открити уроци, а в ежедневната практика трябва да се изясни къде, кога и как е най-добре да са поставени игрите и занимателните елементи. Едва тогава могат да се реализират оптимално всички дидактически функции на игрите, игровите форми и интерактивността да навлязат системно в обучителната практика.

Игрите и интерактивността могат да съдействат за постигане на край­ни цели на учебновъзпитателен процес, ако са съобразени с тях и възрас­товите възможности на децата. Употреба на игрите и интерактивността и акцентирането върху външната привлекателна същност, използването на истинските развиващи възможности на игрите облекчава възприемането на учебния материал, улеснява формирането на редица качества на личността, като задълбочеността на мисленето, съсредоточеност, деловитост, умение за преодоляване на трудност.

Математическата подготовка в подготвителна група е насочена към формиране на елементарни математически представи, съобразени с психическите особености на детето и развиващото влияние на математи­ческите дейности; възрастовите възможности за осмисляне на основни математически отношения между обекти и явления; приемствеността в ¡обучението по математика между детската градина и началното училище.

Акцентът се поставя върху стимулирането на познавателната активност и усъвършенстването на математическите представи на децата. Затова основни цели на математическата подготовка е да се въведе детето в света на математическите отношения чрез нагледно-практическия му Всекидневен опит и на тази основа да се осигурят обобщени начини за систематизирането му.

От еволюционна гледна точка играта е биологически базирана и е оцеляла като едно от достиженията на еволюцията, допринасящо за чо­вешкото развитие и промени. Нейното предназначение е в упражняването

Играта е специфичен вид човешка дейност, една от основните дейности, които имат значение за развитието на човека. Затова играта е обект на проучвания в различни области на науката. В сферата на педагогиката ce разглеждат проблемите за същността и възпитателното значение и ръководството на детските игри. Въз основа на психологическите проучвания се прониква до същността на играта, изучава се участие то па психическите процеси в различните игри и тяхната роля за формиране на личността. В играта детето се развива като личност, у него се формират онези страни на психиката, от които впоследствие ще зависи успехът на неговата учебна и трудова дейност и отношенията му с хората. Основна функция на играта е подготовка за бъдещето, чрез проиграване на съдържащите се в него многообразни възможности, подпомагане на адаптивното поведение и креативността.на базисни физически умения, в усъвършенстването на способностите и  придобиването на нарастваща компетентнос т им» псе по-трудни психологически задачи.

Тъй като не преследва прагматични цели, а самонаслаждение, играта! не може да се върши по принуда. Ето защо тя е свободна дейност и това! е нейната най-дълбока същност [И. Паси, 2000].

Чрез игровите форми на дейност и общуване се формира, съхранява и развива детската индивидуалност в различните й измерения: темперамент, характер, способности и умения, личен опит и социално "нравствени“ качества, начин на поведение, отношение към света. В играта детето се утвърждава и изживява като личност.

При анализ на детската игра се отбелязва, че децата в играта проявяват своята активност, влизат в контакт с околната среда. Играта е израз] на основното противоречие между социалната потребност на децата за съвместна дейност с възрастните и липсата на умения, знания и навици за реализирането й.

Играта помага за формиране на устойчиви форми на поведение, за реализиране на определена степен на възпитаност. В това отношение тя не може да бъде заменена с никоя друга дейност, тъй като в нея се осъ­ществяват дори желания, които са извън възможностите на децата.

В своите изследвания А. П. У сова подчертава: „Всяка игра, ако е по силата на детето, го поставя в такова положение, когато умът му работи живо и енергично, действията му стават организирани.“ [Усова А.П. Москва, 1978].

Използвана литература:

Гюрова, В. и кол. Интерактивността в учебния процес, С., Агенция Европрес, 2006.

Богданова, М., Янчева, В., Методическо ръководство за реализиране на образователно съдържание в подготвителна група в детската градина, Образователно направление Математика, София, изд. Булвест 2000,2010.