защо стандартите класифицират r-32 като хладилен агент с по-ниска запалимост, докато в информационния лист за безопасност той е определен като изключително запалим хладилен агент?
международният стандарт iso 817:2014 разделя запалимостта на хладилните агенти на 4 категории:
&rsaquo; клас 1 - без разпространяване на пламък
&rsaquo; клас 2 l - ниска запалимост
&rsaquo; клас 2 - запалим
&rsaquo; клас 3 - висока запалимост
тази класификация се базира на няколко критерии, като ниско ограничение на запалване, топлина на горене и скорост на изгаряне. r-32 попада в&quot; ниска запалимост или категория с клас 2 l . този тип класификация се използва като еталон при други стандарти, приложението на оборудването, например монтаж на климатик в определен размер помещение и тип сграда.
класификацията за запалимост, показана в информационните листове за безопасност на материалите и техническите паспорти на водосъдържателите е определена в съответствие с глобалната хармонизирана система за класификация и етикетиране на химикали (ghs).

ghs класифицира запалимите газове в 2 категории: запалими (кат. 1) и изключително запалими (кат. 2). класификацията на ghs използва различен подход, използван основно като ориентир за правилата за международен транспорт: газовете се класифицират само по процентна концентрация на газ, необходим за създаване на запалима смес във въздуха. други важни фактори като колко лесен е газът за запалване или какво е поведението му след запалване понастоящем не се вземат под внимание.
ето защо в информационните листове за безопасност r-32 се класифицира като изключително запалим като пропана (r-290) или изобутана (r-600a) въпреки че на практика техния риск от запалимост е много различен. в стандартите на iso, r-32 е класифициран като труднозапалим хладилен агент (клас 2 l) като амонячните и hfo хладилни агенти, докато r-290 и r-600a спадат към категорията с висока запалимост (клас 3).
