He trobat unes cançons en català que em sonen bé que puc fer per m'ajudar amb els meus estudis. Però, hi ha unes paraules que no he pogut trobar a Google Translate. Que hi ha un parlant natiu que em pot ajudar? 


-coret (No hi ha coret més dolç que tu)
-ral (i prou que mai no tens un ral)


També hi ha una linia, "Que tant me fot si no ets ningú"


Quina diferencia hi ha entre "em"i "me" Jo pensava que cal usar "me" cuan es posen despres del verb i "em" cuan es posen abans del verb. Jo hauria utilizat "em" en aquest linia, pero la canço té "me."


Gracies


<https://www.youtube.com/watch?v=O_MmNMaKKTA>


Cançons catalanes
=================


*Ral* (que ve de *reial*) és el nom que han rebut diferents monedes que han circulat pels Països Catalans des de la baixa edat mitjana. Al final, *ral* era el nom popular del valor equivalent a 25 cèntims de pesseta. De cèntims de pesseta, n'hi va haver fins a principis dels anys 80, però el més normal era trobar la moneda de dos rals (50 cèntims) amb què, a mitjans dels 70, podies comprar un xiclet. Per això *estar sense un ral* vol dir estar pelat.


El pronom feble està mal emprat, tot i que col·loquialment força vegades se senten coses així. (I, si t'hi has fixat, la darrera frase conté l'única excepció a la norma que davant d'un verb s'ha d'usar la forma reforçada del pronom feble: si el verb comença pel so [s] s'empra la forma plena *se*.)


*ajudar-me (no m' ajudar) coret és un cor però dit de manera dolça, o una forma de referir-se a una persona per mitja del cor (com dir que un mestre és un cap pensant, però el cor seria més per a amor).


Ral és una moneda (en castellà Real) que en aquesta ocasió seria com dir: i suficient que no tens mai un Euro. Encara que ral és com més poètic, i el més col·loquial és tito (No tinc ni un tito).


Encara que fot (del verb fotre) seria clarament un verb per dir Em fot (Me jode), el més fotut de la mort és l' oblit dels altres (lo más jodido de la muerte es el olvido de los otros), en aquestos casos seria una forma de dir importar, es a dir, que tant m' importa si no ets ningú (dins d' este iglú)...


Respecte als pronom feble, no em recorde de la forma correcta d' utilització, ho sent


Sort amb les cançons, et recomanaria Manel, que agrada a qualsevol, pot ser les versions d' Estellés (un gran poeta) que fan Borja Penalba i Francesc Anyó, (encara que siga per a majors de 18 anys aquells poemes), o Ovidi Montllor. Encara que hi han de més moderns i amb una carrega rockera. Tot serà per Musica.

