
Esselamu alejkum ve rahmetullah.


Reci: “O ljudi, ja sam, zaista, svima vama Allahov ***[poslanik](https://pitajucene.com/search/poslanik/questions/ "Pretraži pitanja o poslanicima")***, Njegova vlast je i na nebesima i na Zemlji; nema drugog boga osim Njega, On život i smrt daje, i zato vjerujte u Allaha i Poslanika Njegova, vjerovjesnika, koji ne zna čitati i pisati, koji vjeruje u Allaha i riječi Njegove; njega slijedite – da biste bili upućeni!” El-Aʿrāf, 158.


Da li Muhammed, salallahu alejhi ve seleme, do kraja svog života nije znao čitati i pisati ili je to bilo samo prije dolaska Objave?


* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

 

Da li je Poslanik Muhammed naučio čitati i pisati u toku svog života?
=====================================================================

 

***[Poslanik](https://pitajucene.com/search/poslanik/questions/ "Pretraži pitanja o poslanicima")***, sallallahu alejhi ve sellem, nije znao ni čitati ni pisati, o čemu se govori u Kur’anu:


Reci: “O ljudi, ja sam svima vama Allahov poslanik, Njegova vlast je na nebesima i na Zemlji; nema drugog boga osim Njega, On život i smrt daje, i zato vjerujte u Allaha i Poslanika Njegova, vjerovjesnika, koji ne zna čitati i pisati, koji vjeruje u Allaha i riječi Njegove; njega slijedite – da biste na Pravome putu bili!” (El-E’araf, 158)


“Ti prije nje nijednu knjigu nisi čitao, a nisi je ni desnom rukom svojom pisao; inače, posumnjali bi oni što laži govore.” (El-Ankebut, 48).


Dakle, prije dolaska Objave, Poslanik, sallallahu alejhi ve sellem, nije znao ni čitati ni pisati.


U vezi perioda nakon početka Objave, učenjaci se razilaze po tom pitanju.


Međutim, većina islamskih učenjaka smatra da nikada nije naučio čitati niti pisati.


Ovaj stav zastupa i Ibn Kesir prilikom tumačenja 48. ajeta sure El-Ankebut, govoreći o tome da Poslanik nikada nije naučio čitati i pisati.


Odgovarajući na predaju u kojoj se spominje da je prilikom sporazuma na Hudejbiji pisao, spominje da se to tumači drugom predajom u kojoj stoji da je naredio da se napiše.


Također, o ovome govori i Ibn Hadžer u svome djelu Fethul-Bari, braneći stav većine učenjaka.


