Dok god zajednička vanjska i sigurnosna politika ostaju dalekim ciljem, a vojni (nuklearni) arsenali nisu pod zajedničkom (EU/nadnacionalnom) kontrolom, nerealistično je očekivati kako će velike zemlje nonšalantno dozvoliti preuzimanja (nekad i neprijateljska) svojih vodećih tvrtki od strane stranih kompanija, ili pak dozvoliti propast svojih najvećih tvrtki – ovdje bismo se mogli prisjetiti kontroverze oko Alstoma i skepticizma Pariza vezano uz mogućnost predvođenja operacije spašavanja od strane Siemensa.
Câtă vreme politica externă şi de securitate comună rămâne un obiectiv îndepărtat şi câtă vreme arsenalele militare (nucleare) nu sunt sub controlul comun (UE/suprastatal), nu este realist să ne aşteptăm ca ţările mari să permită cu nonşalanţă preluarea (câteodată ostilă) a principalelor firme de către companii străine sau să permită declinul companiilor majore -- să ne amintim controversa legată de compania Alstom şi poziţia nefavorabilă adoptată de Paris în legătură cu o posibilă operaţiune de salvare condusă de Siemens.