Последно, но не и по значение - парадигматичният фундаментализъм изглежда ще трябва да бъде изоставен; хората, участващи в разработването на политиката, а също и тези в академичните кръгове, разбират, че интелектуалният фанатизъм не е от голяма полза в реалния свят, че пазарните икономики се нуждаят от ефективно регулиране (факт, който финансовите и енергийни пазари и корпоративните скандали доказаха достатъчно добре), че правителствата трябва да участват в икономическия живот, щом трябва да се осигуряват обществени блага - включително ефективно регулиране.
Последно, но не помалку важно, е што парадигматскиот фундаментализам изгледа дека се повлекува. Луfето, и во круговите во кои се креира политиката и оние во академските кругови, сфаќаат дека интелектуалниот фанатизам не е многу од помош во реалниот свет, дека на пазарните економии им требаат ефикасни регулативи (факт кој беше јасно потврден со финансиските, енергетските пазари и корпоративните скандали), дека владите треба да играат улога во економскиот живот кога станува збор за обезбедуваое на јавните добра - вклучително и ефикасни регулативи.