Odbacujući zahtjev 90-postotne etnički albanske većine za punu nezavisnost, te mjesto toga predviđajući davanje pokrajini neke forme državnosti, Srbija opetovano stavlja jasno do znanja da je jedini ishod koji bi ona mogla prihvatiti široka autonomija u okviru njenih granica.
Respingând cererea majorităţii etnice albaneze, care reprezintă 90% din populaţia kosovară, de a obţine independenţa deplină şi prevăzând în schimb o anumită formă de statalitate pentru provincie, Serbia a specificat în mod repetat că singurul rezultat pe care îl poate accepta este o autonomie extinsă în cadrul graniţelor sale.