Această dezbatere a fost alimentată de "noile teorii" (cum le numeşte Robert Gilpin): teoria echilibrelor multiple, care postulează posibilitatea dezechilibrelor persistente; teoria creşterii endogene, care subminează unele dintre construcţiile de bază ale economiei neoclasice (cum ar fi "legea câştigurilor diminuate"); teza "dependenţei de cale" (rolul istoriei), importanţa geografiei; rolul costului informaţiei şi asimetriile; şi rolul grupurilor în obţinerea de avantaje competitive (felul în care Michael Porter foloseşte grupurile în explicarea avantajelor competitive aminteşte de conceptul de cauzare cumulativă al lui Gunnr Myrda), etc.
Tu debatu podstakla su i teorijska zapažanja koja su sa sobom donele takozvane "Nove teorije" (kako ih zove Robert Gilpin): teorija višestruke ravnoteže, koja iznosi mogućnost permanentne štetne ravnoteže; teorija endogenog rasta, koja dovodi u pitanje neke od osnovnih postavki neoklasične ekonomije (poput "zakona opadajućih prihoda"); teže o "načinima upravljanja" (uloži istorije), važnosti geografskog položaja; i uloge klastera u ostvarivanju konkurentskih prednosti (upotreba klastera od strane Majkla Portera u objašnjavanju konkurentskih prednosti podseća na koncept kumulativne uzročnosti Gunara Mirdala), itd.