summary: Uspořádejte všechny krabice ve vašem šatníku. Uspořádejte všechny další předměty ve vašem šatníku. Udělejte svůj šatník vizuálně půvabnější. Hotovo.

document: Pokud je váš šatník dostatečně velký, je pravděpodobné, že jste v něm skladovali jiné věci než oblečení, jako velké krabice plné vzpomínek, starých fotoalb a CD, která jste neviděli deset let. Abyste dokončili organizaci vašeho šatníku, měli byste projít tyto staré krabice, a zjistit, co byste si měli nechat a co byste měli vyhodit. Tady je, jak na to:  Zbavte se všech papírů a věcí, které jste uchovávali déle než rok a nemají citovou hodnotu. Sjednoťte krabice, abyste ušetřili místo v šatníku. Pokud je váš šatník už narvaný, zvažte dát některé věci na jiné místo, jako třeba dát vaše školní vzpomínky na dno vaší knihovny. Pokud jste používali kartonové krabice, vyměňte je za plastové koše. Vydrží déle a budou vizuálně hezčí. Označte si krabice nebo koše, abyste příště, až budete s věcmi hýbat nebo je znovu uspořádávat, věděli, co v nich je. Věnujte čas projití všech další věcí ve vašem šatníku, abyste se ujistili, že je stále potřebujete a že je pro ně šatník opravdu nejlepším místem. Tady je několik příkladů:  Pokud najdete nějaké ručníky, prostěradla nebo deky, dejte je do vašeho prádelníku. Pokud máte starou skládací židli nebo jiný kus nábytku a ve skutečnosti nepotřebujete, aby se tam povaloval, je čas ho vyhodit. Pokud jste museli vzít nějakou věc a strávili alespoň patnáct sekund snažením se zjistit, co to sakra je, nebo proč byste to potřebovali, je čas to vyhodit. Ujistěte se, že všechny další předměty, které najdete, patří do šatníku a ne do jiné části vašeho domu. Například, pokud najdete krabici žárovek, krabici komiksů nebo krabici čokolády, zeptejte se sami sebe, jestli by nebylo logičtější mít tyto věci uchované někde jinde. Uvolněte meze svojí kreativity a dodejte rutině oblékání se a každodennímu dívání se do šatníku den potěšení. Pokud strávíte více času zkrášlováním vašeho šatníku, budete v budoucnu méně náchylní k jeho zaneřádění.  Vymalujte svůj šatník hezkou jemnou barvou. Pro záři přidejte zrcadla. Pověste šperky a šály tam, kde je uvidíte – pokud vám nebudou překážet. Pověste do šatníku malý plakát nebo kresbu, které vás rozesmějí pokaždé, když šatník otevřete.

english_section_name: Organizing the Rest of Your Closet

summary: Vyjměte všechno oblečení z vašeho šatníku. Rozhodněte se, které oblečení si necháte. Rozhodněte se, které oblečení uskladníte. Rozhodněte se, které oblečení chcete darovat nebo vyhodit. Umyjte vnitřek šatníku.

document: Sundejte všechno oblečení z ramínek a vyndejte ho ze všech beden a zásuvek ve vašem šatníku. Naskládejte ho na hromádky na podlaze nebo na posteli. Zahrnuje to také boty. Oblečení, které si necháte, je oblečení, které nosíte pravidelně a které byste postrádali, pokud by nebylo ve vašem šatníku. Pokud jste určitou věc nosili poslední týden, měsíc nebo i několik měsíců, měli byste u ní setrvat dokud je to sezónně vhodné.  Vytvořte pro oblečení, které si necháte a budete pravidelně nosit hromádku "Nechat si". Měli byste skladovat oblečení, které nebudete chvíli nosit proto, že to není sezónně vhodné. Pokud je polovina léta, můžete uskladnit zimní svetry a šály, a pokud začíná zima, můžete uskladnit tílka a letní šaty.   Také si můžete uskladnit oblečení, které může mít pro vás citovou hodnotu, jako je tričko, které vám upletla vaše babička, nebo staré tričko ze středoškolského tenisového družstva, které už vám nepadne. Přesto se snažte, aby oblečení se sentimentální hodnotou, bylo minimálně. Konec konců oblečení je od toho, aby se nosilo. Když jste hotovi s tříděním oblečení, které si uskladníte, dejte ho do plastového koše. Můžete ho buď skladovat v zadní části vašeho šatníku, pod postelí nebo ve skladovacím prostoru v jiné části vašeho domova, pokud máte místo. To je nejtěžší a nejdůležitější krok. Pokud chcete mít opravdu uspořádaný šatník, vaším cílem by mělo být zbavit se co nejvíce věcí z něj. To neznamená, že byste měli vyhodit své oblíbené věci – znamená to, že byste se měli pořádně a upřímně zamyslet, které oblečení budete ve skutečnosti ještě někdy nosit.   Pokud jste něco neměli na sobě přes rok a nemá to citovou hodnotu, je čas to darovat. Pokud máte věc, která je tak obnošená, děravá od molů nebo vybledlá, že byste si jí ani vy ani nikdo jiný už nevzali na sebe, je čas jí vyhodit. Pokud máte několik kusů oblečení, které je tak nějak příliš malé, přestaňte čekat na den, kdy vám bude sedět a darujte ho. Všechno oblečení, které nepotřebujete a je v dobré kondici darujte na charitu, nebo ho dejte sourozenci nebo kamarádovi. To byste měli udělat než dáte vaše oblečení zpět. Vysajte nebo vytřete dno, otřete stěny univerzálním čistícím prostředkem a vymeťte všechny pavučiny, které se tu mohly nahromadit.  Pokud chcete udělat nějaké změny, jako vymalovat vnitřek jinou barvou nebo přidat a odstranit některé poličky, udělejte to teď.

english_section_name: Sorting Through Your Clothes

summary: Pověste si oblečení a uspořádejte ho. Dejte další oblečení do ostatních částí vašeho šatníku. Uspořádejte si boty.

document: Snažte se pověsit co nejvíce svého oblečení. Bude pro vás snazší oblečení najít a šetřit prostor. Neměli byste si oblečení jen pověsit, ale měli byste si ho také konkrétním způsobem uspořádat, abyste ho snadno našli, kdykoliv budete potřebovat. Tady je několik způsobů, jak uspořádat oblečení, které pověsíte:   Uspořádejte si oblečení podle období. Pokud jste některé své sezónní oblečení uskladnili, uspořádejte si šatník podle období na polovinu roku. Pokud je léto, pověste jako první své letní oblečení, následované podzimním oblečením. Uspořádejte si oblečení podle druhu. Můžete oddělit tílka, kalhoty, sukně a šaty. Uspořádejte si své pracovní a neformální oblečení. Oddělte své oblečení do práce od neformálního oblečení, abyste se mohli ráno snadno obléknout do práce. Uspořádejte si oblečení podle toho, jak často ho nosíte. Můžete si zvolit jakoukoliv metodu organizace, ale pověste si několik klíčových položek, jako je vaše oblíbená mikina nebo džíny, které nosíte pořád, na nejdostupnější místo. Pokud to chcete udělat opravdu pořádně, můžete použít různě barevná ramínka k označení různých typů oblečení. Například můžete pověsit svá tílka na růžová ramínka nebo své pracovní oblečení na zelená ramínka. Také se můžete zamyslet nad přimontováním další tyče k pověšení dalšího vašeho oblečení. Jakmile jste pověsili všechno oblečení, které se vejde na tyč, měli byste najít další místa v šatníku, do kterých dáte zbytek vašeho oblečení. Oblečení, která dáte do krabic, by mělo být používáno méně často, než oblečení, které pověsíte, nebo by to mělo být oblečení, které nepotřebuje být pověšené, jako oblečení na cvičení. Tady je několik nápadů:  Neplýtvejte místem pod visícím oblečením. Dejte pod visící oblečení několik plastových krabic s oblečením. Pokud máte místo na prádelník, zvažte dát ho do vašeho šatníku. Ušetří vám to čas a místo. Zvažte namontovat do šatníku organizér, abyste našli efektivnější způsob skladování zbývajícího oblečení. Pokud máte místo nahoře, co nejvíce ho využijte. Použijte ho k uskladnění objemných svetrů, mikin a dalších věcí, které jsou silné a snadno spatřitelné. Vaše boty mohou ve vašem šatníku zabírat hodně místa, takže jakmile se rozhodnete, které boty si necháte, je důležité využít váš prostor skladováním bot v co nejuspořádanějším a nejefektivnějším způsobem. Tady je několik způsobů, jak uspořádat boty ve vašem šatníku:  Uspořádejte je podle druhu. Oddělte své společenské boty, sandály a zimní boty. Uspořádejte je podle toho, jak často je nosíte. Nechte si oblíbený pár zimních bot, žabek nebo tenisek na místě s nejsnazším přístupem. Investujte do botníku, který dáte na podlahu vašeho šatníku. Bude tak mnohem snadnější najít boty, které chcete. Zkuste skladovat vaše boty v horním prostoru. To je další snadný způsob, jak ušetřit místo. Pokud má váš šatník otevírací dveře místo posuvných, zvažte pořízení závěsného botníku. Pokud máte šatník i v předsíni, zvažte dát boty, které nosíte nejčastěji, právě tam, abyste ušetřili místo ve vašem osobním šatníku.

english_section_name: Organizing Your Clothes in Your Closet


summary: Dělejte si pravidelné krátké přestváky. Buďte opatrní s kofeinem. Zkuste psát úkoly s jinými lidmy. Po dokončení úkolu se odměňte.

document: Namísto jedné dlouhé pauzy si dejte několik krátkých přestávek mezi vašimi úkoly. Například si dejte po 30-60 minutové práci pětiminutovou pauzu na svačinku.  Dejte si pětiminutovou pauzu na protáhnutí, málou procházku venku nebo na nějakou jinou aktivitu namísto sezení na Facebooku. Je důležité, abyste dlouhé hodiny neseděli jen za stolem. Pokud si nedáte přestávky, tak se vám práce bude zdát nekonečná. Produktivita a koncentrace utrpí, protože skončíte mrháním času děláním jiných věcí jako jsou brouzdání na sociálních médií, kreslení nebo jednoduše špatnou prací. Kofein některým studentům pomáhá s koncentrací. Ostatní se díky kofeinu promění ve veverky na speedu. Nepije více kávy, nebo jiného nápoje s kofeinem, než je vhodné. Akorát se budete hůře soustředit. Lepším řešením je být hydratovaný. Pijte vodu nebo džus. Zajístíte tak správnou funkci mozku. Může to být někdy těžké soustředit se, když pracujete sami v malé místnosti pouze mezi knihami a papíry. Někdy může být vhodné jít ven a pracovat mezi lidmi nebo studovat ve velké skupině. Mohou vám pomoci být více zodpovědný. Pokud řeknete, že pracujete na eseji a oni vás uvidí na Tumblr, tak vám mohou připomenout váš úkol a hlídat vás. Pokud mezi sebou nesdílíte žádné odpovědi, práce na úkolu ve skupince není brána jako podvádění. Jde pouze o chytrou práci s časem a dobré studijní schopnosti. Je důležité dát si nějakou odměnu za těžkou práci, kterou jste odvedli po každém dokončeném úkolu. Práce s vidinou nějaké zábavné aktivity, sladkosti nebo volna vám pomůže zůstat motivovaný a dokončit úkol rychle a o to více se budete soustředit.  Vyzkoušejte toto: Nastříhejte nějaký barevný papír na proužky a čtverečky a napiště do nich všechny vaše úkoly, které máte na daný den. Dejte je na hromadu. Vytvořte další hromadu se stejným počtem odměn. Například to mohou být Facebook, hraní hry po dobu 10 minut, sledování nové epizody v TV nebo cokoliv, co chcete dělat nebo byste rádi dělali ve vašem volném čase. Jakmile dokončíte jeden úkol, vyberte si odměnu z hromady odměn. Je to skvělý způsob, jak dokončit práci a užit si věci, které rádi děláte. Nenechte se však příliš unést odměnami. Podívejte se pouze na jednu epizodu seriálu, ne na celou sérii.

english_section_name: Staying Motivated

summary: Udělejte si chvilku na to, abyste “přepli" váš mozek. První udělejte ten nejtěžší úkol. Snažte se mluvit nahlas během psaní vašeho úkolu. Dokončete jeden úkol před tím, než se posunete k dalšímu. Najděte správný moment, kdy skončit.

document: Může to být težké z ničeho nic přepnout mezi vaším běžným životem a studiem. Dejte vašemu mozku šanci na změnu a místo sledování televize jej zaneprázdněte čtením a studiem. Proto si na začátek rychle projděte učebnici, takže se dostanete do požadovaného rozpoležení. Extrémně efektivní může být rychlé kopírování vašich poznámek. Poznámky z pátečního odpoledne pravděpodobně ještě nejsou uloženy ve vaší paměti. Je to tedy jednoduchý způsob, jak studovat a začít myslet tím správným způsobem. Spoustě lidí vyhovuje začít s těmi nejtěžšími úkoly, aby se jich mohli co nejdříve zbavit. Pokud naprosto nesnášíte matematiku, ale baví vás angličtina, udělejte první úkol do matematiky a pak se odměňte prací na angličtině. Postupně tak budou úkoly lehčí a lehčí. Případně můžete začít s těmi nejzdlouhavějšími úkoly. Může se stát, že to zároveň budou i ty nejtěžší. Pokud bojujete s koncentrací během dělání něčeho repetitivního, počítání nahlas vám může pomoci soustředit se na váš příklad do matenatiky. Také vám to pomůže před rozptýlením. Pokud si připadáte hloupě, nemusíte mluvit příliš nahlas. Stačí, když budete šeptat. Pokud se snažíte příjít na to, jak vyřešit určitý problém, mluvte nahlas. Posloucháním vašich myšlenek podporujete vaši kreativitu. Nepřeskakujte mezi úkoly. Namísto toho dokončete jeden předtím, než začnete s dalším. Podle nedávných studií práce na více věcech zároveň snižuje IQ a kognitivní schopnosti během práce na daném úkolu, což vám jen přitíží.  Průběžně se kontrolujte. Ihned po dokončení úkolu si daný úkol odškrtněte na vašem seznamu - dokonce si můžete váš úkol rozdělit do menších podúkolů. Možnost něco odškrtnout a říct si: "Dokončil jsem to, cítím se skvěle,” vás může motivovat k další práci. Pokud opravdu nemůžete na něco přijít, dejte si to stranou a vraťte se k tomu o chvíli později. Zíráním na něco ničemu nepomůžete a budete pouze více frustrovaní a navíc zbytečně ztratíte spoustu času. Raději začněte další úkol, budete se cítit lépe (čerstvě) a pravděpodobně se budete cítit lépe i v moment, kdy se vrátíte k onomu těžkému úkolu. Vypadá to jako práce do noci? Snažte se nikdy nepracovat déle než jednu nebo dvě hodiny po době, kdy běžně chodíte spát. Udělejte co nejvíce zvládnete a případně dokončete úkol ráno. Pokud jej nestíháte dokončit, lépe si příšte rozplánujte čas. Čím více budete unaveni, tím větší je pravděpodobnost, že uděláte ve vašem úkolu nějakou chybu. Navíc budete unaveni i na druhý dnes, takže budete mít i horší koncetraci při další práci. V momentě, kdy začnete míchat vaši pracovaní dobu s dobou spánku, budete mít problémy s plánováním a odhadem vaší práce.

english_section_name: Doing Your Work

summary: Najděte si klidné místo na práci. Připravte si vše, co potřebujete k dokončení úkolu. Odstraňte všechny možnosti rozptýlení. Napište si seznam věcí, které potřebujete splnit k dokončení úkolu. Udělejte si plán.

document: Pokud se potřebujete soustředit, může to být dost těžké pracovat v obývacím pokoji, zatímco váš bratr hraje Xbox. Snažte se najít tiché místo, kde jste schopni s klidem pracovat a soustředit se na vaši práci.  Váš pokojíček je obvykle to nejlepší řešení, ale v podstatě to může být jakékoliv místo. Snažte se mít v zásobě nějaké místo, kde můžete pracovat na vašich domácích úkolech každý večer. Například to může být u stolu v kuchyni nebo v obývacím pokoji. Pokud nemůžete najít tiché místo ve vašem domě nebo nemáte vlastní pokojíček, snažte se zůstat po vyučování ve škole, kde tak můžete dokončit vaše úkoly. Nebo zajděte studovat do veřejné knihovny. Před tím, než začnete, tak si na stole pečlivě nachystejte všechny potřebné materiály a pomůcky. Takto se budete moci lépe koncentraovat na to, co děláte a ne na to, kde máte úhloměr a kde jsou vaše poznámky. Pořádek je nezbytný, takže si před tím, než začnete studovat, ukliďte. Přichystejte si sklenku vody nebo nějakou zdravou svačinku. Takto nedostanete hlad a nebudete mít žádný důvod opustit vaši práci. Zůstaňte sedět za stolem. Vypněte počítač, Facebook, Twitter nebo cokoliv, co by vás mohlo rozptýlit. Pokud se snažíte soustředit, tak se zbavte všeho kromě úkolu a potřebných pomůcek, které máte před sebou.   Pokud máte neustálé nutkání zkontrolovat telefon nebo počítač, dejte je do jiné místnosti nebo je dejte vaší mamince či spolubydlícímu “na hlídání”. Vezměte si je zpět pouze, když máte přestávku. Některé nejnovější studie naznačují, že poslouchání jemné, instrumentální hudby může zlepšit koncentraci během psaní úkolu. Nefunguje to však na všechny, ale můžete to vyzkoušet a uvidíte, jestli vám to pomůže. Před tím, než začnete, sepište si úplně všechno, co potřebujete udělat. Přestože můžete používat diář nebo něco podobného, je to dobrý nápad mít před sebou jasný seznam. Můžete si tak splněné věci postupně odškrtávat.  Napište si na papír jméno předmětu a krátké shrnutí toho, co musíte udělat pro dokončení úkolu. Napište si, kdy jej máte odevzdat a jak dlouho vám zhruba potrvá jej dokončit. Seřaďte seznam jednotlivých úkolů od nejtěžšího po nejlehčí. Takto se můžete nejpve vypořádat s tím nejtěžším úkolem. Nebo je můžete seřadit podle toho, jak dlouho si myslíte, že se jim budete muset věnovat. Takto se můžete nejprve soustředit na ty nejzdlouhavější úkoly. Oba způsoby jsou efektivní. Bez plánu to může být někdy hodně těžké s klidem dokončit úkol. Například, domací úkoly do biologie dělejte mezi 16:00 a 17:00 a pak udělejte domácí úkoly do matematiky mezi 17:00 a 18:00. Pomůže vám to soustředit se a zbytečně se nerozptylovat. Termíny vám pomohou postupně dokončit všechny úkoly, takže je nenecháte na poslední chvíli.  Je velice důležité, abyste věděli, jaký je termín odevzdání vašeho úkolu, takže si můžete řádně rozvrhnout čas. Může to být pěkně náročné pracovat na čtyřech různých úkolech pouhou noc před odevzdáním. Snažte se, aby váš pracovní stůl byl uklizený. Psát úkol do matematiky mezi poznámkami do angličtiny není ten nejlepší způsob, jak se soustředit na práci.

english_section_name: Preparing for Homework


summary: Připravte si zavařovací sklenice. Sterilizujte víčka sklenic. Opatrně vytáhněte sklenice z horké vody.

document: Před každým zavařováním musíte sklenice sterilizovat. Dejte si vařit velký hrnec s vodou (může to být stejný hrnec, který později použijete k zavařování). Všechny sklenice si prohlédněte a ujistěte se, že nejsou prasklé. Potom je na několik minut vložte do vařící vody.  Můžete sklenice sterilizovat také v myčce. Stačí ji nastavit na nejteplejší vodu. Víčka nesmějí být promáčklá a těsnění na nich musí dobře sedět. Odložte si těsnění na utěrku, aby uschlo a dejte víčka do horké, ale ne vařící vody. Nechejte je v hrnci na plotně, dokud je nebudete potřebovat. Použijte kleště a dávejte si pozor – sklenice budou horké. Víčka můžete vytáhnout také kleštěmi, nebo speciálním magnetickým nástrojem, který seženete v obchodech s kuchyňskými potřebami.

english_section_name: Sterilizing the Jars

summary: Vyberte si rajčata. Opláchněte rajčata a odstraňte stonky. Oloupejte rajčata. Vytáhněte rajčata z vody a ihned je hoďte do ledové vody, aby se přestala vařit a aby se snadno loupala. Nakrájejte si rajčata na čtvrtiny a zároveň se zbavte všech tuhých částí.

document: Můžete použít jakoukoli odrůdu rajčat, ale plody nesmějí být příliš zralé. Přezrálá rajčata se k zavařování nehodí, protože jsou příliš kyselá. Důkladně si rajčata prohlédněte a přesvědčte se, že jsou pevná a nepoškozená.  Pokud chcete zavařovat zelená rajčata, máte štěstí. Tato rajčata jsou sice kyselejší, ale přesto se hodí k zavařování. Až budou rajčata čistá, odřízněte z nich tuhé stonky a na druhý konec vyřízněte X. Díky tomu se vám rajčata později budou snáze loupat. Dejte si vařit hrnec s vodou a nachystejte si velkou misku s ledovou vodou. Až bude voda vařit, hoďte do ní vždy několik rajčat a nechejte je tam asi minutu (můžete je vytáhnout i po 45 vteřinách). Potom je oloupejte a položte si je na prkénko.

english_section_name: Readying the Tomatoes

summary: Nachystejte si citronovou šťávu. Naplňte sklenice rajčaty. Odstraňte ze sklenic přebytečný vzduch. Otřete kapky ze stran sklenic, dejte na sklenice víčka a utěsněte je pomocí gumového těsnění.

document: Můžete použít šťávu z čerstvých citronů, nebo koupenou citronovou šťávu. Šťávu budete dávat do sklenic spolu s rajčaty, aby se rajčata nezkazila a zachovala si svoji barvu a chuť. Položte si sklenice na žáruvzdorný povrch a začněte do nich dávat rajčata. Naplňte je tak, aby nahoře zůstal asi 1 cm volného místa. Potom přidejte dvě lžíce citronové šťávy a trochu vařící vody, aby byla sklenice téměř plná.  Můžete přidat také jiné přísady, například papriky, stroužky česneku, nebo listy bazalky. Až budete mít vše ve sklenici, jemně rajčata zatlačte lžící, aby z nich unikl vzduch. Vzduchové kapsy způsobují množení bakterií. Měli byste vnitřek sklenice také projet sterilizovaným nožem, aby se uvolnil veškerý vzduch.

english_section_name: Canning the Tomatoes

summary: Do hrnce, ve kterém budete rajčata zavařovat, si dejte vodu. Položte zavařovací sklenice na mřížku. Sundejte z hrnce poklici a vypněte sporák. Zavařená rajčata skladujte v suché, temné a chladné spíži a spotřebujte je nejpozději za rok.

document: Hrnec by měl být dost velký na to, aby se do něho vešly všechny sklenice. Na dno hrnce dejte mřížku a nalejte do něho vodu. Potom vodu přiveďte k varu. Pokud máte pouze obyčejný hrnec, můžete na dno dát mřížku na odkládání hrnců.   Pokud chcete zavařovat velké množství rajčat, měli byste si koupit tlakový zavařovač. Je spolehlivý a zavaří vám potraviny velmi rychle. Pokud tlakový zavařovač máte, řiďte se pokyny uvedenými v manuálu k použití. Pokud nemáte mřížku, dejte na dno hrnce žínku, aby se sklenice v hrnci nerozbily. Nalejte do hrnce tolik vody, aby byly všechny sklenice ponořené a přiveďte vodu k varu. Pokud máte sklenice o objemu 400 ml, zavařujte je 40 minut. Pokud máte litrové sklenice, zavařujte je 45 minut. Doba zavařování závisí také na vaší nadmořské výšce.   Od 0.0 do 304.8 m nad mořem: 35 minut (400ml), 45 minut (1l). Od 305.1 do 914.4 m: 40 minut (400ml), 50 minut (1l). Od 914.7 do 1,828.8 m: 45 minut (400ml), 55 minut (1l). Nad 1,828.8 m: 50 minut (400ml), 60 minut (1l). Nechejte hrnec asi 20 minut vychladnout a potom zavařovací sklenice vytáhněte a položte je na utěrku. Nechejte je celý den chladnout a potom zkontrolujte, zda jsou dobře zavařené. Stiskněte víčko – nemělo by se pohnout. Pokud se pohne, měli byste rajčata ihned spotřebovat. Po nějaké době se rajčata ve sklenicích dostanou k hrdlu a dole bude vrstva tekutiny – nic si z toho nedělejte, je to naprosto normální.

english_section_name: Using the Canner


summary: Nechte malbu zaschnout. Skleničky vypalte v troubě. Hotovou skleničku dozdobte.

document: Než se pustíte do dalšího kroku, nechte barvu na skle 24 hodin zaschnout. Postavte skleničku vzhůru nohama na měkký povrch, jako například složenou utěrku. Snažte se vyhnout kuchyni a koupelně, kde je vysoká vlhkost vzduchu, kerá zasychání nepříznivě ovlivňuje. Pokud jste použili barvy, které zaschnou na vzduchu, možná budete muset sklenku nechat netknutou až po dobu tří týdnů. Vždy se řiďte instrukcemi pro konkrétní barvu. jestliže jste sáhli po barvě, kterou je potřeba fixovat teplem,  teď je čas to udělat. je to velmi jednoduché a nebojte se - sklenička se v troubě neroztaví!  Obalte pečicí plech hliníkovou fólií. Zapněte troubu na 180°C. Není nutné ji předehřívat. Ve skutečnosti je zapotřebí dát skleničku do studené trouby, protože teplotním šokem by jinak mohla prasknout. Sklenky okamžitě položte na obalený plech a vložte do trouby. Nastavte časovač na 30 minut. Po dvaceti minutách troubu vypněte a nechte sklenky zbývajících 10 minut dojít. Pak je z trouby vytáhněte. Toto je jen orientační návod, vždy se řiďte konkrétním postupem toho kterého výrobce barev. Návod by měl být buď přímo na obalu barvy, nebo v příbalovém letáku. Možná, že ji chcete někomu věnovat jako dárek - pak ji naplňte bonbóny, konfetami, korálky atd. Můžete si ji samozřejmě vystavit v kuchyni, nebo si namalovat celou sadu, kterou budete používat pro slavnostní příležitosti. Hezkým nápadem je také napsat jméno obdarovaného na spodní stranu základny skleničky. Tak hezký dárek je skoro škoda zabalit!

english_section_name: Setting the Paint

summary: Nejprve si načrtněte skicu na papír. Připevněte šablonu na skleničku. Nakreslete obrysy podle šablony na sklo. Vyberte si barvy. Připravte si místo, kde budete malovat. Začněte s malováním. Pokud někde barvou přetáhnete, odstraňte ji odlakovačem na nehty.

document: Zkuste kreslit nejlépe na hedvábný měkký papír, umožní vám to vložit jej pak do skleničky, přitisknout na sklo a použít jako šablonu pro přenesení obrysů. Můžet samozřejmě použít jakýkoliv papír, ovšem čím měkčí, tím snáze se s ním bude pracovat. Samozřejmě že skicování není nezbytné. Směle se pusťte do geometrických nebo abstraktních vzorů, které mohou být zrovna tak efektní. Nezapomeňte také páskou chránit stopku sklenky a místa, která chcete nechat nepomalovaná. Na trhu je k dostání nepřeberné množství různých výrobků a materiálů, takže je těžké vybrat jen jeden. Nejjednodušší způsob je přilepit šablonu na vnitřní stranu skleničky kouskem pásky. Máte ale samozřejmě i další možnosti:  Vložte skicu do sklenky a tu pak vyplňte například měkkou ponožkou nebo klubíčkem vlny. Měkká výplň udrží šablonu na místě. Kupte si samolepící šablony. Seženete je ve většině obchodů s hobby potřebami nebo na internetu. Práce s nimi je snadná - jednoduše je přilepíte a vybarvíte podle své fantazie. Použijte ostrou měkkou tužku nebo lihový fix, který se nesmývá. Nelíbí se vám výsledek? Jednoduše nákres smyjte vatovou štětičkou, namočenou v lihu nebo odlakovači na nehty. Takto namalovaný obrys pravděpodobně zůstane viditelný. Pokud chcete malbu bez obrysu, tento krok vynechejte a začněte rovnou vybarvovat podle šablony na vnitřní straně. Stejně jako v případě šablon jich je na výběr tolik, že se vám zatočí hlava. K dispozici máte mnoho značek a druhů, které se liší často jen v detailech. Se všemi ovšem můžete dosáhnout krásného výsledku. Vaše volba závisí tedy jen na vašem vkusu a finančních možnostech.  Laky jsou na vodní bázi a jsou speciálně navrženy na malbu na sklo. Vydrží i mytí v myčce na nádobí (někdy i použití v mikrovlnce) -- ale vyžadují většinou použití podlaku (báze) a krycího laku. Sledujte údaje na lahvičce a řiďte se jimi.  Akrylové barvy také fungují dobře. U nich ovšem výsledek často závisí na kvalitě vybraných barev - některé se vymývají rychleji, než jiné. Pokud sáhnete po akrylových barvách, vždy je musíte zafixovat kvalitním krycím lakem (dnes se prodávají i se třpytkami), aby na sklenkách dobře držely.Existují i akrylové barvy, určené speciálně pro malování na sklo. Zeptejte se na ně v hobby obchodě.  Ať už zvolíte jakoukoli barvu, pravděpodobně bude vyžadovat buď dokonalé zaschnutí na vzduchu, nebo vypálení v troubě. Všeobecně se dá říci, že barvy, které zafixujete horkem, jsou odolnější a vydrží déle.  Pro oživení se nebojte použít barvy, které jsou průhledné (prosvítá jimi světlo), opakní (světlo jimi neprosvítá), nebo s efektem mrazu. Výběr je opravdu nekonečný. A tím to nekončí, naopak. K mání jsou i zapékací fixy na sklo, které se hodí pro malování drobných detailů a jsou vhodné i pro začátečníky, kteří ještě nemají v ruce jistotu pro použití štětce. Není potřeba to opakovat, nicméně malování je zábava jen do doby, než se vám barva otiskne na kašmírový svetr nebo pokape mahagonový stolek po babičce. Vhodně se oblékněte a podložku chraňte několika vrstvami novin nebo voskovaného papíru. A psa uvažte k boudě. Když už jsme u toho - otevřete okna. Nechcete se přece otrávit výpary z barev. Způsobů malby na sklo je tolik, jako způsobů malby na plátno. Fantazii se meze nekladou a záleží jen na vás. Pokud ale hledáte inspiraci, tady je několik tipů:  Vytvořte efekt mramorování. Jednoduše sklenku polijte barvou, odspoda až k okraji. tenkou vrstvu barvy pak po skleničce rovnoměrně rozprostřete tak, že jí budete otáčet. Můžete také přidat další odstíny a vytvořit zajímavé barevné efekty. Nejlépe se pro tuto techniku hodí tekuté barvy na sklo.Použijte jen jednu barvu a kompletně jí pokryjte skleničku. Vznikne tak jednobarevná, malovaná sklenka s čistým designem.  Pomocí lepicí pásky vytvořte na skleničce proužky. Těsně poté, co pomalujete místa mezi páskou, stáhněte ji. Pokud počkáte, až barva zaschne, riskujete, že se jí část odchlípne i s páskou. Můžete si také pomoci odlamovacím řezákem a opatrně barvu mezi páskou a sklem odříznout. Teprve pak pásku strhněte. Vyzkoušejte puntíky. Silnější štětec se skvěle hodí pro malování teček či puntíků. Můžete také použít vatovou štětičku nebo kousek houby. Aby byly puntíky pravidelné, nesmíte je malovat pod úhlem, ale rovně. Přitiskněte štětec nebo houbu na skleničku a pak zvedněte. Používejte houbu. Ať už kousek nepoužité houbičky na nádobí nebo na mytí, můžete s její pomocí vytvořit zajímavé, vrstvené efekty -- a chce to jen trochu cviku. Překrývejte barvy jednu přes druhou a vytvořte tak stínování a melíry. Tato technika je jednoduchá, ale působivá. Nezapomeňte na stopku a základnu skleničky! Jsou přece také součástí vašeho plátna. Dobrý tip je pomalovat základnu zespod. Malba bude přes sklo jen prosvítat a vytvoří tak dojem plastičnosti. Pokud jde o štětce, pokud nejste profesionální malíř, jsou vesměs všechny stejné. Štětce z umělých vláken jsou vhodnější pro ostré hrany, ty z přírodních pak pro měkké linie. Barvy na bázi pryskyřice jsou lehce smývatelné, dokud je nezafixujete vypálením. Do té doby k jejich odstranění postačí i obyčejná teplá voda. Pamatujte, že čím rychleji barvu odstraníte, tím to bude jednodušší.

english_section_name: Designing Your Glass

summary: Dobře skleničky omyjte teplou vodou s mýdlem. Očistěte povrch skleniček lihem a otřete papírovou utěrkou. Okraj skleniček chraňte maskovací páskou.

document: Ať už se chystáte ozdobit nové nebo staré, mohou být pokryty tenkou vrstvou prachu a usazenin. Před malováním musí být dokonale čisté -- opláchněte je důkladně mýdlem a teplou tekoucí vodou. Nechejte skleničky uschnout. Nechcete malovat na vlhké sklo. Odstraníte tak zbytky oleje, prachu a otisků prstů, které by mohly poškodit vaši malbu. Nechte pak sklenky alespoň 7 - 10 minut uschnout. Pokud nemáte líh, použijte obyčejný bílý ocet. Má skvělé odmašťovací vlastnosti. Alespoň 2 cm od okraje nechte bez malby. Některé barvy jsou jedovaté, vyvarujte se tedy jejich použití na místo, které může přijít do kontaktu s ústy. Navíc, při doteku rtů s nápojem se barva rychleji odírá. Dejte si záležet na tom, aby páska byla rovná. Použijte maskovací nebo malířskou pásku a případné nerovnosti uhlaďte.

english_section_name: Readying the Glass


summary: Rozehřejte trochu oleje v pánvi. Podávejte hot dogy.

document: Dejte pánev na sporák a zapněte ho na střední teplotu. Přidejte dost oleje, aby dosáhl na straně pánve zhruba 0,5 až 1 cm. Nechte olej rozpálit. Abyste otestovali, jestli je připravený na hot dogy, hoďte do horkého oleje drobek pečiva. Pokud začne hned syčet a prskat, olej je připravený. Jsou skvělé se smaženými papričkami a cibulí, vmíchané do makaronů se sýrem nebo samotné s trochou kečupu a hořčice.

english_section_name: Frying Hot Dogs

summary: Dejte hot dogy do mísy na vaření v mikrovlnce. Podávejte hot dogy.

document: Použijte plastovou nebo skleněnou, raději než kovovou. Ujistěte se, že je mísa dost hluboká, aby se do ní hot dogy pohodlně vešly. Jakmile budou hot dogy suché, dejte je do žemlí a podávejte je. Tato rychlá metoda vaření hot dogů je vhodná k podávání s kombinací kečupu a hořčice, jako svačina za pochodu.

english_section_name: Microwaving Hot Dogs

summary: Předehřejte troubu na 204° C. Dejte hot dogy do plechu nebo pekáče. Podávejte hot dogy.

document: Tato metoda přípravy hot dogů vede k šťavnatým, načernalým hot dogům. Chutnají velice podobně jako grilované hot dogy bez nepříjemností s rozpalováním grilu. Hot dogy budou kapat, jak pouštějí šťávu, takže možná budete chtít pekáč vyložit alobalem pro snadný úklid. Opatrně vyjměte hot dogy z trouby a dejte je do žemlí. Hot dogy pečené v troubě se skvěle hodí k čili a sýru. Dejte na vrch lžičku čili, posypte trochou sýra a potom podávejte hot dogy s vidličkami.

english_section_name: Oven-Roasting Hot Dogs

summary: Rozpalte si gril. Položte hot dogy na chladnější stranu grilu. Podávejte hot dogy.

document: Grilování hot dogů vede k příjemné kouřové chuti a mnoho lidí to považuje za nejlepší způsob, jak je připravit. Jakýkoliv druh grilu bude fungovat, takže se vrhněte k vašemu grilu na uhlí, plyn nebo dřevo.   Zatímco se gril rozehřívá, připravte si žemle na hot dogy a dochucovadla. Hot dogy chutnají nejlépe ještě horké z grilu. Ujistěte se, že jedna strana grilu je horká a druhá je trochu studenější. To můžete udělat tím, že na jedné straně navršíte trochu víc uhlí. Pokud máte plynový gril, měli byste být schopni teplotu kontrolovat pomocí knoflíků na vašem přístroji, abyste udělali hot dogy dobré. Položte je v takovém úhlu, abyste vytvořili diagonální stopy mřížky na hot dogu. Dejte je do housky a podávejte s jakoukoliv kombinací hořčice, kečupu, relishe, cibule, rajčat, sýru nebo zelí.

english_section_name: Grilling Hot Dogs

summary: Vyjměte hot dogy a podávejte.

document: Až budou hot dogy uvařené, vyjměte je z vody a pečlivě je osušte papírovou utěrkou, než je dáte do žemle. Podávejte hot dogy s jakoukoliv kombinací hořčice, kečupu, relishe, cibule, rajčat, sýru nebo zelí.

english_section_name: Boiling Hot Dogs


summary: Navštivte veterináře. Spolu s veterinářem vytvořte pro svého psa stravovací plán. V mimořádných případech zvažte léky na hubnutí.

document: Potom, co jste zjistili, že má váš pes nadváhu, nebo to zatím jenom tušíte, nastal čas zajít k veterináři. Veterinář váhu vašeho psa posoudí, probere s vámi možné příčiny jeho nadváhy a řekne vám, kolik bude muset zhubnout, nebo alespoň nastíní počáteční cíl. Váš veterinář vám pomůže i s plánem na hubnutí pro dosažení ideální váhy. Plán zahrnuje i přechod na speciální stravu na hubnutí, vhodné pamlsky, nastavení velikosti porcí, četnost krmení a zvýšení pohybové zátěže. Veterinář rovněž posoudí, zda váš pes netrpí nějakými onemocněními, která by bránila řídit se tímto plánem. V současnosti jsou k dostání léky na hubnutí, speciálně vyvinuté pro psy. Pracují tak, že v zásadě potlačují chuť do jídla. Buďte však opatrní, mají spoustu vedlejších účinků, mezi které patří zvracení a průjem.  Léky na hubnutí by se měly použít jen jako poslední možnost a pouze u zdravých psů, po vyloučení případných zdravotních problémů, které by mohly být příčinou jejich nadváhy a neschopnosti zhubnout. Váš veterinář vám řekne, jestli se to netýká zrovna vašeho psa.

english_section_name: Developing A Weight-Loss Plan


summary: Vyberte si hlavní téma svého odstavce. Zapište si informace a myšlenky, které se vztahují k danému tématu. Zjistěte, jak chcete svůj odstavec strukturovat.

document: Než se pustíte do psaní, měli byste mít přesnou představu o tématu vašeho odstavce. Odstavec je v podstatě souborem vět, které se zabývají jedním tématem.  Bez jasné představy o tom, co je vaším hlavním tématem, váš odstavec bude postrádat fokus a jednotnost. Při výběru tématu byste si měli odpovědět na následující otázky:   Za jakým účelem odstavec píšu? Pokud píšete svůj odstavec jako odpověď na nějakou otázku nebo pokyn, například „Rozhodli jste se darovat peníze charitě. Jakou charitu si vyberete a proč?“ nebo „Popište svůj nejoblíbenější den v týdnu,“ budete se muset pořádně zamyslet a ujistit se, že se zabýváte správným tématem. Dejte si pozor na to, abyste od tématu neodbočili. Jakými hlavním myšlenkami a body se musíte zabývat? Zamyslete se nad tématem svého odstavce a zaměřte se na nejvíce relevantní myšlenky, které se k tomuto tématu vztahují. Protože jsou odstavce většinou relativně krátké, je nutné se zaměřit na všechny podstatné myšlenky, aniž byste odbočili od tématu. Pro koho píšu? Zamyslete se nad lidmi, kteří si budou váš odstavec nebo celý text číst. Jaké mají znalosti? Jsou s daným tématem dobře seznámeni, nebo bude nutné pro ně napsat několik vysvětlujících vět? Pokud je váš odstavec součástí delší eseje, měli byste si napsat osnovu, která vám pomůže definovat hlavní myšlenky a cíle každého jednotlivého odstavce. Až budete mít jasnou představu o tom, čím se ve svém odstavci budete zabývat, můžete si začít organizovat myšlenky a psát si jednotlivé body do sešitu, nebo do souboru v počítači. Nemusíte si zatím psát celé věty, stačí klíčová slova a fráze. Až budete mít vše na papíře, budete mít ještě přesnější představu o tom, co do svého odstavce musíte zahrnout a které body jsou nadbytečné.   V toto chvíli si možná uvědomíte, že vám scházejí některé důležité znalosti a budete si muset vyhledat další informace, které podpoří vaše argumenty. Je dobré si udělat pečlivý výzkum, abyste měli k dispozici všechny důležité informace, které budete potřebovat při psaní. Když budete mít všechny své myšlenky a potřebná fakta před sebou, můžete se zamyslet nad strukturou vašeho odstavce. Zamyslete se nad všemi body, kterými se chcete zabývat a seřaďte si je v logickém pořadí – pomůže vám to dosáhnout koherence a váš odstavec se bude snáze číst.   Můžete postupovat chronologicky, seřadit body podle důležitosti, nebo je seřadit jen tak, aby se odstavec snadno četl a byl zajímavý – záleží na tématu, kterým se zabýváte a na stylu, kterým chcete psát.   Až se rozhodnete, jak budete odstavec strukturovat, můžete si přepsat body podle nového řazení – pomůže vám to později napsat odstavec mnohem rychleji.

english_section_name: Planning Your Paragraph

summary: Napište si tezi. Doplňte podpůrné detaily. Napište závěrečnou větu. Měli byste vědět, kdy je vhodné přejít k dalšímu odstavci.

document: První věta odstavce se nazývá teze. Teze je úvodní věta, která představuje téma celého odstavce. Měla by zahrnovat nejdůležitější body, kterými se v odstavci chcete zabývat a tím ho celý shrnout.   Každá další věta odstavce bude podporovat tuto tezi a poskytovat další detaily a doplňující informace k informacím, které uvedete v tezi. Pokud se chystáte napsat větu, která není přímo spojena s tezí a nepodporuje ji, měli byste ji raději vynechat. Zkušenější lidé mohou zahrnout tezi kamkoli do odstavce – nemusí to být nutně první věta. Pokud ovšem nemáte se psaním velké zkušenosti, nebo si nejste svým odstavcem stoprocentně jistí měli byste tezi uvést jako svoji první větu, abyste na ní mohli postavit zbytek odstavce.   Teze by neměla být ani příliš obecná, ani příliš konkrétní. Když ji napíšete příliš obecně, nebudete schopni k ní doplnit požadované myšlenky. Když bude zase příliš konkrétní, nebudete mít dostatek bodů, které byste do odstavce mohli uvést. Až napíšete svoji tezi a budete s ní spokojení, můžete začít doplňovat zbytek odstavce. V tuto chvíli se vám budou hodit detailní a propracované poznámky, které jste si udělali dříve. Dejte si pozor na to, aby byl celý váš odstavec koherentní, což znamená, že by se měl snadno číst a měl by být srozumitelný a všechny informace by na sebe měly přirozeně navazovat. Měli byste psát jednoduché jasné věty, které přesně vyjadřují to, co se snažíte lidem sdělit.   Všechny věty propojujte spojovacími výrazy, aby na sebe dobře navazovaly. Tyto výrazy vám pomohou srovnávat jednotlivé body, nebo uvádět jejich kontrast, sekvence, příčinu a následek, zdůraznit důležité myšlenky a přecházet plynule z jedné myšlenky na druhou. Používejte výrazy jako „naopak,“ „navíc,“ nebo „kromě toho.“ Můžete používat i chronologické přechodové výrazy, jako je „za prvé,“ „za druhé“ a „za třetí.“   Podpůrné věty představují samotné tělo odstavce, takže byste v nich měli uvádět dostatek důkazů, které co nejlépe podpoří vaši tezi. Můžete vyžívat fakta, čísla, statistiky a konkrétní příklady, jako jsou různé historky, anekdoty a citáty. Použijte jednoduše jakékoli relevantní informace.   Co se týče délky, tři až pět vět většinou stačí k tomu, abyste pokryli všechny své hlavní body a adekvátně podpořili svoji tezi, ale vždy záleží zejména na tématu vašeho odstavce a na délce práce, kterou píšete. Neexistuje žádná specifická délka odstavce, kterou byste se měli řídit. Každý odstavec by měl být tak dlouhý, aby adekvátně pokryl vaše hlavní myšlenky. Závěrečná věta odstavce by měla odstavec ukončit a vhodně uzavřít. Měla by podpořit hlavní myšlenku uvedenou v tezi s tím, že se nyní může opírat o všechny důkazy, které jste v odstavci uvedli. Po přečtení závěrečné věty by čtenáři neměli mít sebemenší pochybnost o relevanci a přesnosti informací, které se v odstavci dozvěděli.   Neměli byste pouze přepisovat tezi jinými slovy. Závěrečná věta by měla být propojena také s důkazy, které jste uvedli v odstavci a měla by čtenářům připomenout relevanci těchto důkazů.   Pokud například píšete odstavec na téma „Proč je Kanada skvělým místem k životu?“ závěrečná věta by mohla vypadat následovně: „Po zvážení všech důkazů uvedených výše, jako je například skvělý systém zdravotnictví v Kanadě, špičkové možnosti vzdělávání, nebo čistá a bezpečná města, lze tvrdit, že je Kanada skutečně vhodným místem k životu.“ Někdy není snadné poznat, kdy by měl jeden odstavec skončit a druhý začít. Naštěstí existují pravidla, která vám pomohou se rozhodnout, kdy je na čase se přesunout k dalšímu odstavci textu. Nejzákladnějším pravidlem je to, že kdykoli se začnete zabývat novou myšlenkou, měli byste ji uvést do nového odstavce. Odstavec by měl obsahovat vždy jen jednu základní myšlenku. Pokud má nějaká hlavní myšlenka více aspektů nebo bodů, každý z nich by měl být uveden v samostatném odstavci.   Nový odstavec byste měli začít také v případě, že porovnáváte dva body, nebo představujete dva různé názory na nějakou věc. Pokud je vaším tématem například „Měli by mít státní zaměstnanci nižší platy?“ jeden odstavec by se měl zabývat argumenty pro snížení platů státních zaměstnanců, zatímco argumenty proti snížení jejich platu by měly být uvedeny v dalším odstavci.   Odstavce umožňují to, že se texty čtou snáze a čtenáři díky nim poznají, kdy pisatel přechází od jedné myšlenky k druhé. Pokud máte pocit, že píšete příliš dlouhý a složitý odstavec, nebo odstavec, který obsahuje příliš mnoho složitých bodů, můžete ho rozdělit na dva kratší odstavce, aby byl text srozumitelnější.   Při psaní jakékoli práce byste měli úvod a závěr napsat vždy do samostatných odstavců. Úvodní odstavec by měl definovat cíl práce a její ambice a měl by také poskytnout stručnou osnovu myšlenek a bodů, kterými se v práci budete zabývat. Závěrečný odstavec by měl shrnout informace a argumenty uvedené v celé práci a měl by jasným způsobe vysvětlit, čeho jste při psaní dosáhli, nebo co jste prokázali. Můžete také uvést nové myšlenky, které by měly zajistit, že se čtenář hlouběji zamyslí nad tématem vaší práce.   Pokud píšete fikci, musíte začínat nový odstavec v dialogu, abyste odlišili jednotlivé postavy.

english_section_name: Writing Your Paragraph

summary: Zkontrolujte si gramatiku a pravopis. Zkontrolujte si, zda píšete koherentně a máte správnou stylistiku. Rozhodněte se, zda je váš odstavec kompletní.

document: Až odstavec dopíšete, musíte si ho několikrát znovu přečíst, abyste měli jistotu, že v něm nemáte pravopisné a gramatické chyby. Pravopis a gramatika mají velký vliv na výslednou kvalitu odstavce, takže i kdybyste měli kvalitní argumenty a po obsahové stránce by odstavec byl v pořádku, chyby v gramatice a pravopise by ho mohly celý zničit. Je snadné při psaní přehlédnout drobné chyby, takže tento krok nesmíte vynechat, i pokud píšete ve spěchu.   Každá věta musí mít podmět a přísudek a všechna vlastní podstatná jména musejí mít na začátku velká písmena. Dejte si pozor také na shodu podmětu s přísudkem a na správné použití slovesných časů v celém odstavci. Pokud si některými slovy nejste jistí, použijte slovník a překontrolujte si je – nepředpokládejte, že je máte napsaná správně. Můžete použít také slovník synonym a vyhledat si synonyma slov, která v odstavci často opakujete. Vždy si ovšem synonyma zkontrolujte ještě ve výkladovém slovníku, abyste si byli jistí jejich použitím a přesným významem. Slovníky synonym seskupují slova, která mají často pouze podobný význam. Například najdete slova „spokojený“ „šťastný“ a „extatický“ v jedné skupině, ale ve skutečnosti nejde o přímá synonyma – každé toto slovo má své vlastní konotace, které mohou změnit vyznění i význam celé věty. Zkontrolujte si také správné použití interpunkčních znamének a ujistěte se, že máte všude správné čárky, středníky, tečky a další znaménka. Kromě technických aspektů psaní byste si měli dávat pozor také na jasnost projevu a stylistickou správnost. Můžete střídat délku a formát vět, které píšete, nebo používat vhodné přechodové výrazy a rozmanitá slovíčka.   Měli byste psát celý odstavec (a také celý text) v jedné osobě. Pokud například píšete v první osobě („Myslím si, že...“), neměli byste v průběhu odstavce přecházet do jiné osoby („....je považováno za...“). Měli byste si ovšem dát pozor také na to, abyste nezačínali všechny věty slovy „Myslím, že...“ nebo „Podle mého názoru...“ Snažte se střídat formát svých vět, aby byl váš odstavec zajímavější a text působil plynulejším dojmem. Pokud se psaním nemáte moc zkušeností, měli byste se držet krátkých vět k věci, které snadno vyjádří to, co se snažíte sdělit. Dlouhé květnaté věty se snadno stanou nekoherentními, nebo se v nich objeví gramatické chyby, takže byste se jim měli vyhýbat, dokud nenasbíráte více zkušeností. Až si svůj odstavec několikrát znovu přečtete a opravíte všechny gramatické a stylistické chyby, podívejte se na něj ještě jednou a zhodnoťte, zda je kompletní také po obsahové stránce. Podívejte se na něj objektivníma očima a rozhodněte se, zda dostatečně rozvíjí svoji tezi, nebo zda je nutné doplnit do něj další informace, které podpoří vaše argumenty.   Pokud máte pocit, že je vaše teze dostatečně podpořena a rozvinuta zbytkem odstavce, máte pravděpodobně hotovo. Pokud ovšem chybí důležité aspekty, nebo některé věci nejsou správně vysvětleny, nebo je váš odstavec kratší než dvě věty, měli byste na něm raději ještě trochu zapracovat.   Na druhou stranu se může stát, že budete mít odstavec příliš dlouhý, nebo bude obsahovat zbytečný a nepodstatný obsah. V tomto případě byste ho měli upravit tak, aby obsahoval pouze relevantní informace. Pokud máte pocit, že je veškerý obsah odstavce důležitý pro jeho význam, ale přesto je stále příliš dlouhý, měli byste ho rozdělit do několika kratších, konkrétnějších odstavců.

english_section_name: Reviewing Your Paragraph


summary: Vyberte vhodnou krevní skupinu. Zvolte datum narození. Použijte Myers-Briggsův test osobnosti. Vyvažte svou osobnost negativními vlastnostmi. Pojmenujte postavu nějakým zajímavým jménem.

document: V Japonsku je krevní skupina běžným indikátorem osobnosti. Můžete toho tedy využít a rozhodnout tak, jaká by vaše postava měla v základu vlastně být. Krevní skupiny a přidružené osobnostní rysy jsou následující:  0 - sebevědomí, optimismus, silná vůle, ale také sebestřednost a nepředvídatelnost A - kreativita, rezervovanost, odpovědnost, ale také tvrdohlavost a nervozita B - aktivita, vášeň, ale také sobeckost a nezodpovědnost AB - přizpůsobivost, racionalita, ale také zapomnětlivost a kritičnost Pro další určení osobnosti můžete použít západní nebo východní zvěrokruh. Znamení zvěrokruhu můžete využít pro volbu vhodného roku i dne narození. Jestliže chcete svou postavu vystavět skutečně věrohodně se všemi detaily, měli byste prostudovat osobnostní test, vyvinutý vědci Myersem a Briggsem - tzv. "Myers-Briggs Type Indicator". Nastudováním jednotlivých typů osobnosti, které tento test popisuje, můžete svou postavu vyladit skutečně do nejmenších detailů. Postavu je potřeba řádně vyvážit, nelze jí přisoudit pouze jednostranně zaměřené vlastnosti. Vyvážená postava s pozitivními i negativními rysy je více přesvědčivá a uvěřitelná. Spočítejte počet negativních a pozitivních vlastností vaší postavy a potom je upravte tak, aby ty negativní lehce převažovaly. Příběh pak můžete vystavět tak, že se vaše osobnost od počátku vyvíjí a sbírá zkušenosti, aby u ní nakonec zvítězily její kladné rysy nad těmi negativními. Mezi typicky negativní rysy patří například:  Manipulativnost Časté lhaní Urážení ostatních Nezájem o druhé lidi Sebestřednost a sobeckost Impulzivnost Častá rozmrzelost, byť třeba i nepatrná Bezohlednost a přezíravost Mnoho lidí věří v to, že i jméno dokáže ovlivnit osobnost jeho nositele. Studie prokázaly, že se osoby s atypickým jménem často stávají terčem šikany a v důsledku toho se u nich projevují poruchy osobnosti. Existují i lidé, zvaní kabalariáni, kteří věří, že jméno určuje osobnost kompletně. Snažte se použít jméno vhodné pro okolní prostředí. Velmi neobvyklá jména by v jinak realistickém prostředí působila nepatřičně.

english_section_name: Finding Their Personality

summary: Studujte anatomii lidského těla. Inspirujte se životem. Cvičte kreslení dynamických pozic těla. Trénujte!

document: Kresba dobře vypadajících postav vyžaduje alespoň základní znalost lidské anatomie. Vaše postavy by neměly mít nereálné svaly navíc ani jim žádné nesmí chybět, to samé platí pro klouby a další prvky. Pozor si dávejte také na špatné proporce postavy. Sežeňte dobrou učebnici anatomie a naučte se, jak mají správně vypadat všechny kosti i svaly, jak mají být ohnuté a kde vlastně leží. Kreslení postav manga vyžaduje základní znalosti lidského těla. Čím více umíte kreslit lidské postavy, tím snadnější pro vás bude kreslit mangu. Začněte proto v rámci tréninku kreslit své přátele a klidně i sami sebe. Sedněte si před zrcadlo a pusťte se do toho. Nafoťte se v různých pozicích a výsledné fotky použijte jako předlohu pro zachycení správného pohybu u svých postav. Využít ale můžete i některé užitečné informace na webových stránkách, jako jsou například obrázky na Posemaniacs.com nebo návod na Design.Tutsplus.com. Při kreslení těchto pozic pamatujte na zásady lidské anatomie. V opačném případě by váš styl vykrystalizoval do překombinovaných postav, jako jsou ty, které dělá třeba Rob Liefeld. Čím více trénujete, tím lepší budete.

english_section_name: Improving Your Skills

summary: Určete cíl vaší postavy. Určete začátek vaší postavy. Rozhodněte, jak se postava dostala na dané místo. Vyhýbejte se klišé.

document: Jakým způsobem by měla vaše postava skončit? Jaké ponaučení by si měla odnést nebo naopak předat na konci příběhu? Co by se v průběhu děje měla naučit nebo jak by se měla změnit? Konečný stav vaší postavy můžete využít pro vysvětlení toho, jak jste ji na začátku uvedli. Jakmile víte, jak vaše postava skončí, rozhodněte, jaká by měla být její počáteční pozice. Konec by měl logicky navazovat na začátek. Tak například, pokud chcete vystavět postavu, která se má na konci naučit respektovat ostatní lidi, měli byste jí přisoudit nepříliš lichotivý začátek, kdy nebude zrovna oplývat láskou k lidem ve svém okolí. Také byste měli v začátku uvést, proč si vaše postava myslí, že nepotřebuje žádné přátele a pomoc druhých. Přemýšlejte, v jakém prostředí by měla postava začínat a končit a potom zkuste vymyslet, co by někoho vedlo k tomu, aby změnil své prostředí právě takto. V této části budování příběhu můžete do děje vnést skvělé nápady, protože jsou to právě ty události, co pomůžou změnit hlavní postavu k lepšímu, které vytváří skvělou zápletku a které čtenáře tolik přitahují. Zabili mu přítelkyni. Vyrůstal v sirotčinci. Neustále se stěhoval a nikde nezakořenil. To všechno jsou tisíckrát omletá klišé, která odstartovala příběh skutečně velkého množství různých postav. A právě proto, že se tyto náměty vyskytují tak často, bývají poněkud nudné. Snažte se jim vyhnout a pracujte na opravdu originální postavě. Přitáhnete tím více lidí, kteří budou chtít sledovat váš příběh dál.

english_section_name: Creating Compelling Stories

summary: Zvolte vhodný styl. Nakreslete svou postavu. Náměty pro design postavy čerpejte z její osobnosti a minulosti.

document: Různé typy anime i manga jsou často kresleny odlišným stylem. Můžete tedy využít svého unikátního talentu nebo se nechte inspirovat klasickými umělci různých žánrů. Dva asi nejznámější žánry anime a manga jsou "shōjo" a "shōnen". Mějte neustále na mysli, že roztomilé postavy obvykle mívají velké, široké oči a serióznější postavy naopak malé, šikmé oči. Se správnou technikou kreslení anime a manga vám můžou pomoct následující zdroje:  Tímto způsobem nakreslíte postavu žánru anime:  Anime dívka Anime ruce     Tímto  způsobem nakreslíte postavu žánru manga. Přidejte vhodné oblečení a doplňky. Volba těchto prvků by skutečně měla odpovídat osobnostním rysům a historii vaší postavy. Pokud je tedy vaše postava například velmi praktická dívka, měli byste ji místo vysokých podpatků obout pohodlné boty s plochou podrážkou. Chcete-li vzezřením své postavy upozornit na nějakou událost z její minulosti, přemýšlejte nad vhodnými doplňky, které by na takovou věc mohly odkazovat. Například v Legendě Korry nosí Mako neustále otcovu šálu. Buďte kreativní!

english_section_name: Drawing Your Character


summary: Vytvořte si legendu. Přidejte měřítko. Naznačte orientaci mapy. Přidejte poledníky a rovnoběžky. Napište na mapu datum/čas. Přidejte jakékoliv další vysvětlivky a poznámky.

document: Legenda je malé okénko, které vysvětluje použití symbolů nebo barev, které máte ve své mapě. Pomůže divákovi pochopit, co který symbol a linie znamená a proč jste si vybrali tu kterou barvu. Dávejte pozor, abyste v legendě uvedli každý symbol, který jste v mapě použili, aby divák nebyl zmatený. Legendě se také někdy říká klíč. Měřítko napovídá, kolik kilometrů/mil reprezentuje jeden centimetr/palec na mapě. měřítko vytvoříte snadno s pomocí pravítka, kterým nakreslíte linku naspodu mapy. Můžete přidat i obrázek mapky většího, nebo naopak menšího území, aby měl divák lepší představu o poměru velikosti. Také můžete měřítko napsat jednoduše číslem, například "1:1000 cm". Můžete jednoduše nakreslit malý kompas, abyste ukázali, kde jsou jaké světové strany. Dáte tak najevo, kde je sever/jih a východ/západ. Dvojnásob užitečné je to u map, které nejsou nakresleny tradičním způsobem a sever je umístěn například směrem dolů. Na mapě fantazijního světa nemusí poledníky a rovnoběžky být, ale pokud chcete realistickou mapu, jsou téměř nutností. Vertikálně a horizontálně rozdělují mapu, takže se podle jejich koordinátů dá najít jakákoliv lokalita. Pozor, aby tyto linie byly dokonale rovné, a rovnoměrně rozdělené. Oblast, zachycená na mapě, ať už geografická, nebo politická, se s postupem času mění (platí to i pro fantasy mapu). Proto si poznamenejte datum a čas a na mapě je označte. Můžete si napsat, kdy jste mapu nakreslili, ale mnohem důležitější je, jaké období mapa zachycuje. Možná budete chtít někam na mapu napsat trochu víc. Není to nezbytné, ale může to pomoci, obzvlášť, pokud kreslíte imaginární mapu vymyšleného světa. Tradičně se poznámka umisťuje ke spodnímu okraji mapy, aby divák věděl, že to není součást některé oblasti, na mapě zachycené.

english_section_name: Adding Information

summary: Načrtněte si vaši souš. Nakreslete vodní toky. Přidejte své zemi detaily. Umístěte na mapu státy a města. Přidejte mapě barvu. Doplňte popisky.

document: Pokud už jste se rozhodli, jak podrobnou mapu chcete mít, měli byste mít představu o množství a velikosti souše. Začněte lehkými tahy tužkou a načrtněte si základní obrysy. Až budete spokojeni, znovu je překreslete s více podrobnostmi (typické je, že budou trochu nepravidelnější a vlnitější) a nakreslete tak pobřeží a hranice území.  Když kreslíte mapu, přemýšlejte, kde by se pod zemí nacházely tektonické desky (imaginární i skutečné). Pomůže vám to vytvořit realističtější mapu, za předpokladu, že kreslíte podle své fantazie. Přidejte své souši detaily, jako poloostrovy, ostrovy, korálové útesy, zálivy a fjordy. Budeme předpokládat, že oblast okolo vaší souše tvoří moře, oceán, nebo jiná velká vodní plocha. Teď je na čase přidat menší vodní plochy a toky, které by na mapě měly být. jsou to řeky, jezera, kanály, průplavy a zálivy. Podle toho, jak podrobná vaše mapa bude, můžete přidat také rybníky, potoky, říčky a zátoky. Pokud je vodní masa sice malá, ale důležitá (jako například kanál nebo zátoka), můžete se rozhodnout ji na mapě zachytit, ale přidat poznámku, že je to mimo měřítko. Můžete a nemusíte nakreslit spoustu detailů, záleží na druhu a stylu mapy, ale normálně má země na mapě alespoň nějaké podrobnosti. Zamyslete se, kde budou pohoří, údolí, pouště, lesy a planiny. Myslete při tom na podnebí a počasí, tak budete moci dodat džungle, pralesy, močály, tundru, prérie a korálové útesy a mapa bude stále realistická. Opět, bude záležet na stylu a druhu mapy, kterou kreslíte, ale většinou je užitečné načrtnout si hranice států/území a přidat alespoň několik měst. Navrhněte si rozdělení kontinentů, státní hranice a hranice území - mohou se řídit přirozenými hranicemi, jako jsou řeky a pohoří, nebo mohou být navrženy podle vaší fantazie. Města můžete značit symbolem, nejčastěji to bývá kroužek nebo hvězdička. Mapu může pozdvihnout na jinou úroveň obyčejné vybarvení. Barva může značit různý druh krajiny (v geografické mapě), ukazovat různé státy (politická mapa), nebo sloužit jednoduše k ozdobení. Pokud se rozhodnete, že barvu nechcete, přidejte alespoň černobílé stínování. Můžete si zvolit širokou škálu barev, kterými znázorníte města a lesy, nebo vybrat jen 2-3 základní barvy, které umožní alespoň malé rozlišení.. Technicky není povinné do mapy přidávat popisky, nicméně pokud ji necháte úplně bez nich, její vypovídací hodnota bude nevalná. Začněte tím, že popíšete největší a nejdůležitější místa - jejich důležitost můžete podtrhnout větším písmem, než bude mít zbytek popisků. Pro větší podrobnost mapy můžete popsat i méně důležitá města a útvary. Použijte různé druhy a velikost písma, abyste od sebe snáze odlišili města, lesy, řeky atd. Nebojte se ani kurzívy nebo velkých písmen.

english_section_name: Drawing Your Map

summary: Určete si měřítko vaší mapy. Rozhodněte se o poměru vody a souše. Promyslete si, co do mapy zahrnete. Určete si, jak detailní vaše mapa bude. Rozmyslete se o mapě počasí. Vyberte si, jak svou mapu budete vytvářet.

document: Než se pustíte do kreslení, musíte se rozhodnout, jak velkou mapu budete vytvářet. Chcete znázornit celou planetu (klidně i Zemi), polokouli, kontinent, zemi, nebo jenom okres či město? Platí to jak pro mapy skutečných míst, tak pro mapy, které si jen vymýšlíte. Až na výjimky (velmi detailní mapa zblízka) budete kreslit mapu s určitým poměrem vody a souše. Musíte se tedy rozhodnout, kolik čeho na vaší mapě bude. Větší měřítko znamená, že budete znázorňovat i řeky, jezera a moře. Menší mapy mohou ukázat kousek moře, nebo jen řeku a pár jezer či rybníků. Pokud vaše mapa zobrazuje pouze málo souše, kreslíte nejspíše moře s několika ostrovy. Jaký druh mapy kreslíte? Geografickou, politickou, autoatlas, nebo nějakou jinou? Typ mapy ovlivní způsob kresby a styl kreslení, určete si ho proto předtím, než začnete váš projekt. Je možné nakreslit mapu, která je kombinací několika typů, ale budete pak muset zredukovat, co na mapu dáte, příliš podrobností je matoucích. Můžete kreslit i speciální mapy, které pracují s jinými charakteristikami, například obchodní cesty, hustotu populace, nebo rozložení jazyků. To jde ruku v ruce s rozhodnutím, co na mapu zahrnete a jaké bude měřítko, a je to velmi důležité. Chcete znázornit jen velká nebo nejdůležitější místa? Nebo vás zajímají i ty nejmenší podrobnosti světa, který kreslíte? Bude to mít rozhodující vliv na to, jak budete mapu kreslit. Na velký papír, nebo jen na malý arch? I když je to záležitost především imaginárních map ze světa fantasy, počasí může ovlivnit některé aspekty vaší mapy. Kde bude pršet a kde bude naopak poušť? Budou tyto oblasti odpovídat svému umístění, jako je pobřeží, pohoří nebo moře, tak jako by to bylo v reálném světě? Promyslete si počasí vašeho světa a berte ho v úvahu, až budete rozmisťovat určité oblasti, mapa tak bude podrobnější a realističtější. Chcete ji kreslit ručně, použít počítačový program, nebo vyzkoušet nějaký on-line internetový nástroj? Každý způsob vyžaduje jinou přípravu, obzvlášť, pokud se rozhodnete mapu ručně kreslit. Chcete-li použít počítačový program, musíte si vybrat jaký, existuje jich poměrně velké množství.

english_section_name: Designing Your Map


summary: Kupte si volně prodejný nosní sprej v místní lékárně. Použijte doporučené dávkování na příbalovém letáku nosního spreje. Před použitím nosního spreje si řádně umyjte ruce. Smrkejte, dokud vaše nozdry nejsou čisté. Ucpěte jednu nosní dírku prstem. Otřete aplikátor čistým kapesníkem. Uvědomte si možné vedlejší účinky při používání nosních sprejů.

document: Pokud se potýkáte s ucpaným nosem, svěděním, či výtokem z nosu v důsledku senné rýmy nebo alergie na pyl, plísně, prach či domácí zvířata, nosní sprej by měl pomoci zmírnit vaše příznaky. Neměli byste používat nosní sprej k léčbě příznaků chřipky nebo nachlazení, protože vám poskytne pouze dočasnou úlevu. Pokud máte nosní problémy v důsledku chřipky nebo nachlazení, navštivte svého lékaře a zeptejte se na jiné, účinnější léky.  Nejčastější typ volně prodejného nosního spreje je Flutikason nosní sprej, který je ve třídě léčiv nazývaných kortikosteroidy. Kortikosteroidy zlepšují nosní problémy tím, že zabraňují vstřebávání přírodních látek, které mohou způsobit příznaky alergie. Měly by se používat pouze pro chronické alergie. Můžete také použít nosní sprej, který obsahuje xylitol, čištěnou vodu, sůl a výtažek z grapefruitových semen. Tento typ nosního spreje nemá žádné vedlejší účinky a neobsahuje žádné léky. Je také bezpečný pro všechny věkové kategorie. Pokud sprej používá dospělý, může začít s vyšší dávkou nosního spreje a pak snížit dávku, jak se příznaky zlepší. To je obvykle jeden vstřik do každé nosní dírky jednou denně nebo jeden vstřik do každé nosní dírky dvakrát denně (jednou ráno, jednou večer) pokud lékař doporučí vyšší dávku na vaše příznaky. Pokud dáváte nosní sprej dítěti, začněte léčbu nižší dávkou a pak zvyšte dávku, pokud se u dítěte příznaky nezlepší.  Vždy dodržujte dávkování podle pokynů na příbalovém letáku nosního spreje a zeptejte se svého lékárníka, který vám případně vysvětlí pokyny, které nechápete. Nikdy nepoužívejte více nebo méně vstřiků, než je uvedeno na obalu nebo podle doporučení vašeho lékárníka. Pokud vynecháte dávku, nezdvojujte příští dávku. Místo toho počkejte a následující den pokračujte svou doporučenou dávkou na den. Děti mladší než čtyři roky by neměly nosní sprej používat. Dětem mladším 12 let by měl být při použití nosního spreje nápomocen dospělý. Nosní sprej používejte pouze do nosu. Nestříkejte ho do očí nebo úst. Stejně byste nikdy neměli sdílet váš nosní sprej s někým jiným, protože můžete šířit choroboplodné zárodky a bakterie. Před každým použitím nosní sprej protřepejte. Pak odstraňte ze spreje kryt proti prachu. Pokud používáte sprej poprvé, budete muset připravit pumpičku, abyste mohli sprej použít správně.  Držte pumpičku tak, že ukazováček a prostředníček chytne aplikátor a palec spočívá na dně láhve. Namiřte aplikátor směrem od vaší tváře. Stiskněte pumpičku dolů a zmačkněte šestkrát. Pokud jste použili pumpičku dříve, ale ne v posledním týdnu, stiskněte dolů a mačkejte pumpičku, dokud se neuvolňuje jemný sprej. Pokud máte hodně ucpaný nos, bude to dost obtížné. Zkuste vyčistit nos od hlenu před použitím spreje, aby sprej mohl v nose působit správně. Nakloňte hlavu dopředu a vložte nosní aplikátor do druhé nosní dírky. Držte lahvičku ve svislé poloze, takže se sprej uvolňuje správně. Stále držte aplikátor mezi ukazováčkem a prostředníčkem.  Vdechujte nosem. Jak vdechujete, použijte váš ukazováček a prostředníček ke stlačení aplikátoru a uvolnění spreje do nosu. Poté, co jste vdechli sprej, vydechněte ústy. Pokud jste byli poučeni lékařem používat dvě vstříknutí do každé nosní dírky, opakujte tyto kroky na stejné nosní dírce. Pokud používáte pouze jeden vstřik do každé nosní dírky, opakujte tyto kroky opět v druhé nosní dírce. Je důležité udržovat aplikátor čistý, takže zamezíte šíření choroboplodných zárodků a bakterií v nose při dalším použití spreje. Také byste měli nosní sprej zavírat, aby se zabránilo drobným částicím dostat se do spreje. Ukládejte nosní sprej na suchém místě při pokojové teplotě, ne v koupelně, kde může být vlhko. Pokud se aplikátor ucpe, můžete ho namočit v teplé vodě a opláchnout studenou vodou. Dobře osušte a správně ho uložte. Nepoužívejte špendlíky nebo ostré předměty k odstranění ucpání, protože tím můžete kontaminovat nosní sprej. Vždy zkontrolujte štítek se seznamem složek nosního spreje. Pokud si myslíte, že můžete být alergický na flutikason nebo na kteroukoli další složku ve spreji, poraďte se se svým lékařem nebo lékárníkem. Pokud jste alergičtí na nějaké léky proti plísním nebo steroidní léky, měli byste informovat svého lékaře nebo lékárníka. Možná budete muset upravit dávku nebo být monitorováni pro nežádoucí účinky spreje. Pokud zaznamenáte některý z následujících nežádoucích účinků, měli byste přestat užívat nosní sprej a navštívit okamžitě svého lékaře:  Bolest hlavy, závratě, nevolnost, průjem nebo zvracení. Suchost, píchání, pálení nebo podráždění v nose. Krvavý hlen v nose, krvácení z nosu nebo silný výtok z nosu. Problémy se zrakem nebo silnou bolest v obličeji. Horečka, zimnice, kašel, bolest v krku nebo jiné příznaky infekce. Kopřivka, vyrážka nebo silné svědění. Pískavý zvuk z vašeho nosu. Otok obličeje, hrdla, rtů, očí, jazyka, očí, rukou, nohou, kotníků nebo dolních končetin. Chrapot, dušnost nebo obtížné dýchání nebo polykání. Pokud jste měli operaci nebo zranění nosu v uplynulém měsíci, měli byste navštívit svého lékaře, než začnete používat nosní sprej. Dále pokud máte boláky na nose nebo nějaké oční problémy, měli byste promluvit se svým lékařem, než začnete používat nějaké léky do nosu.

english_section_name: Using Nasal Spray

summary: Kupte si soupravu na nosní výplach se solným roztokem, nebo si vytvořte svůj vlastní roztok. Použijte balónovou stříkačku nebo konvičku neti pot. Stůjte nad umyvadlem nebo nad vanou. Nakloňte hlavu dopředu bradou k hrudníku. Několikrát vystřídejte nosní dírky, dokud vám nedojde roztok. Používejte nosní výplachy jednou denně, ráno nebo večer.

document: Nosní výplachy jsou dobré pro zmírnění příznaků, pokud máte chronické problémy nosních dírek nebo dutin. Výplach vašeho nosu solným roztokem snižuje otok, zvyšuje proudění vzduchu a otevírá nosní dírky. Také odstraňuje hlen z nosu a pomáhá mírnit případné ucpání nebo zahlenění. Podívejte se na soupravy nosních výplachů v lékárně, nebo si vytvořte svůj vlastní solný roztok pomocí výrobků pro domácnost.  Vytvořte si svůj vlastní solný roztok smícháním 1 litru destilované vody, 1 lžičky soli a ½ lžičky jedlé sody ve skleněné čisté nádobě. Roztok zamíchejte a skladujte při pokojové teplotě. Roztok po týdnu vyměňte pomocí čerstvé vody, soli a jedlé sody. Nepoužívejte vodu z vodovodu. Pokud nemáte destilovanou vodu, můžete sterilizovat vodu z vodovodu tím, že ji povaříte po dobu alespoň jedné minuty, a pak ji necháte vychladnout na pokojovou teplotu. Tento proces zabije škodlivé látky. Abyste účinně vypláchli nos solným roztokem budete potřebovat balónovou stříkačku nebo konvičku neti pot, která vypadá jako konvička na čaj, ale má dlouhou hubičku vyrobenou pro váš nos. Balónovou stříkačku a konvičku neti pot můžete zakoupit v drogeriích a lékárnách. Před výplachem nosu si řádně umyjte ruce, aby se zabránilo šíření bakterií a choroboplodných zárodků. Pak naplňte balónovou stříkačku nebo konvičku neti pot fyziologickým roztokem. Při použití nosního výplachu budete muset stát nad místem, kde se může shromažďovat veškerá voda nebo hlen, který bude kapat z nosu nebo z balónové stříkačky.  Vložte balónovou stříkačku do levé nosní dírky a jemně vstříkněte roztok do levé nosní dírky. Proud roztoku miřte na zadní část hlavy, ne na horní část hlavy. Při aplikaci nevdechujte nosem. Pomocí balónové stříkačky by se měl roztok dostat do nosu bez vdechování. Pokud používáte konvičku neti pot, umístěte nálevku do levé nosní dírky a zvedněte konvičku tak, aby roztok vtekl do nosní dírky. Pokud roztok z konvičky nevytéká, zvedněte ji tak, že je o něco výše, než vaše hlava, ale neotáčejte hlavu přes rameno. Snažte se, aby bylo vaše čelo nad bradou. Umožníte tak, aby přebytečný roztok vytekl z nosu do dřezu nebo vany. Můžete podržet ručník pod bradou a vysát tak přebytečný roztok. Nepolykejte roztok, pokud se dostane do úst. Vyplivněte ho do umyvadla nebo vany.  Poté, co jste vypláchli levou nosní dírku, můžete otočit hlavu tak, že se díváte do umyvadla nebo vany a prudce vydechnete přes obě nosní dírky. To pomůže odstranit přebytečný hlen nebo vodu. Můžete také použít kapesník, abyste otřeli přebytečný hlen nebo vodu. Nicméně, nezacpávejte jednu nosní dírku, zatímco smrkáte druhou nosní dírkou, můžete zvýšit tlak ve vašem vnitřním uchu. Opakujte stejný proces s pravou nosní dírkou pomocí balónové stříkačky nebo konvičky neti pot a roztoku soli. Při několika prvních výplaších můžete cítit mírné pálení v nose. To je normální reakce na sůl v roztoku a měl by se zmírnit při opakovaném použití nosního výplachu.  Pokud roztok stále dráždí nos, není dostatečně slaný nebo je příliš slaný. Ochutnejte solný roztok, abyste zjistili, zda je příliš slaný (cítíte příliš mnoho soli), nebo není dostatečně slaný (můžete sotva cítit sůl). Přizpůsobte roztok tak, že cítíte sůl, ale není chuť není příliš silná.  Pokud se u vás po použití nosního výplachu objeví bolesti hlavy, čelo bylo při výplachu níže, než brada, což vedlo k tomu, že se trochu vody dostalo do čelní dutiny. Po nějaké době by měla voda sama vytéct. Pokud se vaše příznaky stále zhoršují, nebo se u vás objeví závažná infekce, můžete zvýšit dávku na dvakrát denně. Pro vaše děti může být obtížné používat nosní výplachy. Pomozte vašemu dítěti s nosním výplachem a ujistěte se, že si po výplachu nelehne. Nosní výplach je účinnější, když se provádí v sedě nebo ve stoje.

english_section_name: Using a Nasal Wash


summary: Najděte někoho, kdo si přeje zhypnotizovat. Zvolte tichou a pohodlnou místnost. Povězte hypnotizovanému, co může od hypnózy očekávat. Zeptejte se svého subjektu, co od hypnózy očekává. Zúčastněného se také ptejte, zda už někdy byl hypnotizovaný a jaké to bylo.

document: Hypnotizovat člověka proti jeho vůli je velmi obtížné, stejně jako osobu, která výsledku nevěří. Obzvlášť náročné to je, pokud s hypnózou teprve začínáte. Vyhledejte proto člověka, který ve vaše schopnosti věří a je dostatečně trpělivý a klidný pro zvládnutí celého procesu. Nejdůležitější je, aby byl sám ochotný hypnózu podstoupit. Nikdy nehypnotizujte psychotika ani nikoho s dalšími duševními chorobami. Mohlo by to vést k nečekaným a nebezpečným konsekvencím. Hypnotizovaný musí mít pocit klidu a bezpečí. Místnost musí být čistá a tlumeně osvětlená. Dobrovolníka posaďte do pohodlného křesla a zbavte se potencionálně rušivých elementů, jako je třeba televize nebo další osoby.   Vypněte všechny mobilní telefony a hudbu. Pokud je na ulici rušno, zavřete okno. Obeznamte své spolubydlící se situací a poproste je, aby vás nerušili, dokud nevyjdete sami ven z místnosti. Většina lidí má kvůli televizi a filmům velmi zkreslené a divoké představy o tom, co to hypnóza vlastně je. Ve skutečnosti se jedná hlavně o relaxační techniku, která lidem pomáhá řešit jejich problémy v podvědomí. My všichni vlastně hypnózu zažíváme pořád -- v každodenním snění, při vstřebávání hudby a filmů nebo během hlubokého zadumání. Skutečná hypnóza obnáší tedy toto:  Nespíte a nejste ani v bezvědomí. Nejste pod žádnou kletbou ani v ničí moci. Neuděláte nic, co sami nechcete. Bylo prokázáno, že hypnóza redukuje úzkostné myšlenky a dokonce dokáže povzbudit sílu imunitního systému. Jedná se také o skvělý způsob, jak zvýšit svou koncentraci, například před důležitým testem nebo jinou velkou událostí, a zároveň jak navodit hlubokou relaxaci při náporech silného stresu. Budete-li znát cíle svého subjektu, bude je pro vás snadnější ve stavu transu vyřešit. Pokud hypnotizovaný již byl, zeptejte se, co mu bylo řečeno a jak na to reagoval. To vám dá určitá vodítka k zjištění, jak responzivní váš partner bude vůči vašim doporučením a také k tomu, čemu byste se měli raději vyhnout.  Dříve hypnotizované osoby je obvykle jednodušší uvést do hypnotického stavu znovu.

english_section_name: Preparing Someone for Hypnosis

summary: Pomalu subjekt dostaňte z transu. Průběh hypnózy se subjektem zkonzultujte a zjistěte, co byste měli do příště zlepšit. Do budoucna se připravte na obvyklé otázky.

document: Nesmíte si počínat hrubě a probouzet hypnotizované nešetrným způsobem. Uvědomte je, že si začnou pozvolna opět uvědomovat své okolí. Oznamte jim, že se začnou probouzet a plně vnímat až napočítáte do pěti. Pokud máte pocit, že je subjekt v transu skutečně velmi hluboce, proveďte ho schodištěm zpět nahoru a s jednotlivými schody ho připravujte na čím dál větší míru vědomí.  Začněte tím, že řeknete "Nyní budu počítat od jedné do pěti a jakmile skončím, budeš vzhůru a kompletně uvolněný." Ptejte se, co se mu líbilo, jestli se cítil ohrožený během vystupování z transu a jak se celkově cítil. Tyto informace potom zpracujte a využijte jich pro příště, kdy se vám podaří hypnotizovaného dostat do transu mnohem rychleji a efektivněji. Také pro vás bude snadnější komunikovat se subjektem a lépe získáte informace o jeho pocitech. Nikoho nenuťte do okamžitých reakcí. Nenásilně otevřete konverzaci a s konkrétními otázkami počkejte, dokud subjekt úplně nevystoupí z uvolněného stavu. Do příště se vám bude hodit příprava na odpovídání různých obvykle pokládaných otázek, protože tím v subjektu vzbudíte důvěru, která je pro hladký průběh hypnózy zcela stěžejní. Bude-li vám daná osoba věřit, poznáte dopředu lépe, jak na vaše instrukce bude reagovat. Mezi běžné otázky, které vám může subjekt položit kdykoli v průběhu hypnózy, patří:   Co se se mnou chystáš dělat? Vyzvu tě, aby sis představil některé příjemné výjevy, zatímco budu mluvit o tom, jak bys měl používat své mentální schopnosti efektivněji. V jakékoli fázi hypnózy můžeš odmítnout všechno, s čím nebudeš souhlasit a v případě nouze se můžes během celého procesu sám probrat.  Jaký je to pocit, být v hypnóze? U většiny z nás probíhají změny vědomí několikrát denně, aniž bychom si to uvědomili. Kdykoli necháme svou představivost odplout společně s nějakou melodií nebo veršem zajímavé poezie, nebo se příliš ponoříme do sledování filmu či televizního dramatu, které nás pohltí, jako bychom byli hlavní postavou, zažíváme vlastně určitou formu transu. Hypnóza je pouze cestou, která ti pomůže odhalit a definovat tyto změny ve vědomém stavu, čímž začneš své mentální schopnosti využívat mnohem efektivněji.  Je to bezpečné? Hypnóza nenavozuje změněný stav vědomí (tak, jako se to děje například ve spánku), ale změněný "prožitek" vědomí. V žádné fázi hypnotického procesu nemusíš dělat nic, co sám nechceš a nemůžou ti být proti vůli nuceny žádné myšlenky.  Pokud je to celé jen představivost, k čemu je to vlastně dobré? Nenech se zmást běžným vnímáním slova "představivost" nebo "imaginace" jako opaku slova "realita" -- stejně tak bys to neměl dělat se slovem "představa". Představivost je velmi reálný soubor mentálních schopností, jehož potenciál nyní teprve začínáme zkoumat, a který se rozpíná až za hranu naší schopnosti formovat mentální představy!  Můžeš mě donutit k něčemu, co sám dělat nechci? Během hypnózy je stále zachována tvá osobnost, stále to jsi ty -- nemůžeš tedy říct ani udělat nic, co bys neřekl nebo neudělal v běžném životě mimo hypnózu. Jednoduše můžeš kdykoli odmítnout jakékoli doporučení, se kterým nebudeš souhlasit. (Proto to nazýváme právě "doporučení.")  Co můžu udělat pro to, abych lépe reagoval? Hypnóza je stav velmi podobný tomu, jako když se necháš unést pozorováním západu slunce nebo ohně v krbu, posloucháním hudby, čtením poezie nebo když se z pouhého diváka televize najednou ve své mysli staneš součástí příběhu. Všechno záleží jen na tvojí schopnosti a odhodlání dodržovat všechna vyřčená doporučení a instrukce.  Co když si to budu užívat tak, že se nebudu chtít vrátit? Hypnotická doporučení jsou v podstatě cvičení pro tvou mysl a představivost, jako by šlo o jakýsi filmový scénář. Po ukončení sezení se vrátíš zpět do běžného života, stejně jako vypneš mysl po skončení filmu. Někdy se ovšem může stát, že terapeut bude potřebovat několik pokusů, než tě z transu dostane. Být v naprostém klidu je velmi příjemná záležitost, ovšem během té doby nemůžeš dělat mnoho věcí.  Co když to nebude fungovat? Stalo se ti někdy v dětsví, že ses tak zabral do hry, že jsi vůbec neslyšel, jak tě matka volá k večeři? Nebo jsi naopak jedním z těch, kteří jsou schopni vstát každý den ve stejnou dobu, jen proto, že ses k tomu rozhodl večer předtím? Všichni jsme nadaní schopností používat naši mysl způsoby, na které nejsme zvyklí, přičemž někteří z nás si tuto schopnost osvojili více než ostatní. Pokud své mysli dovolíš reagovat svobodně a přirozeně na slova a představy, které se ti budu snažit navodit, budeš schopný nechat se zanést kamkoli budeš chtít.

english_section_name: Ending the Session

summary: Snaha o ovládání člověka pod vlivem hypnózy často vůbec nefunguje a jedná se o naprostou zradu důvěry. Ke zmírnění úzkosti použijte základní hypnózu. Vyzvěte subjekt, aby si představil možná řešení problémů. Hypnóza může být velmi užitečná při řešení různých duševních chorob. Uvědomte si, že hypnóza je v léčbě jakékoli mentální choroby pouhou částí velkého celku.

document: Hypnotizovaný člověk si navíc bude pamatovat, co v hypnóze dělal, takže i když se vám ho přese všechno podaří donutit imitovat slepici, šťastný z toho nejspíš nebude. Mimo kabaretní vystoupení ovšem hypnóza nabízí mnoho vynikajících terapeutických benefitů. Snažte se subjektu vsugerovat pocit naprostého klidu a bezpečí a zkuste vyřešit jeho potíže, namísto abyste si z něj jen snažili vystřelit. Pamatujte, že i dobře míněné instrukce můžou vyústit ve špatné konce, pokud nevíte, co děláte. To je právě důvod, proč certifikovaní hypnoterapeuti většinou raději pomáhají subjektu najít správný směr jednání, namísto aby se mu snažili vnutit nějaká doporučení. Hypnóza redukuje úzkostné stavy sama o sobě, nezávisle na vašich instrukcích. Nesnažte se proto za každou cenu něco "řešit". Už pouhý fakt, že se vám někoho podařilo přivést do transu znamená fantastickou cestu jak zmírnit jeho hladinu stresu a úzkosti. Stav hluboké relaxace, při kterém nic "neřešíte", je v každodenním životě něco tak vzácného, že můžete všechny problémy postavit do úplně jiné perspektivy pouze tímto. Místo toho, abyste radili, jak se problémů zbavit, vyzvěte subjekt k použití představivosti. Řekněte, aby si vybavil představu, že své problémy již vyřešil. Jaké pocity mu takový úspěch přináší? Jak se k úspěchu dostal? Jaká je jeho představa budoucnosti? Co musel změnit, aby se dopracoval k úspěchu? Ačkoli byste se do tohoto typu terapie neměli pouštět, pokud nejste školení odborníci, hypnoterapie se často využívá při řešení závislostí, bolesti, fóbií, problémů se sebevědomím a dalších. Nikdy byste se neměli snažit někoho "napravit". Místo toho nechte subjekt, aby se vyléčil ve stavu hypnózy sám.  Pomozte hypnotizovanému vybavit si svět schovaný za jeho problémy -- popište mu jeho den bez kouření cigaret nebo nějaký moment, který mu zvedne sebevědomí. Léčba hypnózou je vždy snadnější, pokud je subjekt rozhodnutý pracovat na svých problémech ještě před dosažením stavu transu. Hlavními benefity hypnózy jsou relaxace a čas strávený přemýšlením nad potížemi. Jedná se o obojí-hlubokou relaxaci i soustředěnou pozornost. Ačkoli to není žádná zázračná léčba nebo rychlé řešení, je to jednoduše cesta, jak někomu pomoct ponořit se hlouběji do vlastní mysli. Tento typ sebereflexe je pro silnou a zdravou psychiku vynikající, ovšem hypnózu osob s vážnými a chronickými problémy by do svých rukou měl brát pouze zkušený profesionál.

english_section_name: Using Hypnosis to Help Someone

summary: Mluvte pomalu hlubokým a uklidňujícím hlasem. Řekněte hypnotizovanému, aby se soustředil na pravidelné, hluboké dýchání. Zaměřte pozornost subjektu na fixní bod. Uvolněte hypnotizovanému všechny části těla, jednu po druhé. Povzbuzujte v hyponotizovaném pocity klidu. Využijte dýchání a řeč těla subjektu k vedení jeho mentálního stavu. Přiveďte subjekt k "hypnotickému schodišti.

document: Při mluvení si dejte načas a udržujte hlas klidný a nepřerušovaný. Věty rozvíjejte více než je obvyklé. Zkuste si představit, že se snažíte uklidnit vyděšenou nebo úzkostnou osobu a přizpůsobte tomu hlas. Tento tón udržujte po celou dobu sezení. Mezi vhodné věty, které do své řeči můžete zařadit, patří například:  "Nech se unášet mým hlasem a přijmi instrukce, po kterých tak toužíš." "Jsi v naprostém bezpečí, všechno je tu klidné a mírumilovné. Pohodlně se zanoř do křesla a hluboce relaxuj." "Oči ti těžknou a zavírají se. Uvolni svaly a nech své tělo přirozeně padat. Nasloucháš svému tělu i mému hlasu a začínáš se uklidňovat." "Celou situaci máš naprosto pod kontrolou. Akceptuj pouze ty instrukce, které chceš a které pro tebe mají význam." Snažte se ho uvést do stavu hlubokých, organizovaných nádechů a výdechů. Tento stav můžete navodit sjednocením jeho a vašeho dýchání. Měli byste mluvit konkrétně: "Zhluboka se nadechni a naplň svou hruď a plíce vzduchem," v tuto chvíli se sami nadechujte a pokračujte výdechem se slovy "pomalu vydechuj, nech poklesnout hrudník a úplně vyprázdni plíce". Soustředěné dýchání přivede kyslík do mozku a hypnotizovaný se může zaměřit na jiné myšlenky než jen na samotnou hypnózu, stres a okolní prostředí. To může být třeba vaše čelo (pokud sedíte přímo naproti) nebo nějaký tlumeně osvětlený objekt. Zadejte jim, aby si sami vybrali objekt podle svého uvážení a zaměřili na něj svůj zrak. Odtud pochází běžný stereotyp o hodinkách, houpajících se na řetízku. Tak malý předmět je totiž obvykle nerušivý a dá se na něj velmi dobře zaměřit pozornost. Pokud se hypnotizovaný cítí dostatečně pohodlně a zavírají se mu oči, nechte ho.  Všímejte si čas od času jeho očí. Pokud má roztěkaný pohled, usměrněte ho. "Chci, abys svou pozornost zaměřil na obraz, který visí na zdi" nebo "Zkus se zaměřit na místo mezi mým obočím." Řekněte mu "Oči jsou klidné, víčka ti těžknou a padají." Chcete-li, aby svou pozornost zaměřil na vás, musíte zůstat v relativním klidu. Jakmile se relativně uklidnil a pravidelně dýchá napojený na váš hlas, požádejte ho, aby uvolnil svá chodidla a prsty na nohou. Potřebujete, aby svou pozornost zaměřil pouze na uvolňování těchto svalů a následně se přesunul k lýtkům. Požádejte ho o uvolnění spodní části nohou a pokračujte až k obličejovým svalům. Přes obličej můžete přejít dozadu na krk, záda, ramena, paže a prsty.  Nepospíchejte a dejte si záležet na pomalém a klidném hlasu. Pokud je subjekt nervózní nebo nedostatečně uvolněný, zpomalte a celý proces opakujte pozpátku. "Uvolni svá chodidla a kotníky. Soustřeď se na to, jak se tvé svaly zlehčují a povolují, aniž by ses o to snažil." Jeho pozornost usměrňujte svými instrukcemi. Neustále ho přesvědčujte, že se cítí klidně a uvolněně. K dispozici máte spoustu možností, které můžete během hypnózy říkat, abyste subjekt nechali ponořit co nejvíc do vlastní osoby, zatímco se soustředí na relaxaci prostřednictvím pravidelných nádechů a výdechů.  "Cítíš jak ti těžknou víčka. Nech je pomalu spadnout." "Nech se vtáhnout hlouběji a hlouběji do klidného, uvolněného transu." "Cítíš se naprosto uvolněný. Cítíš, jak na tebe dopadá těžký pocit uvolnění. Společně s mým hlasem bude tento pocit stále silnější a silnější, dokud tě nepřivede do hlubokého stavu naprosté relaxace." Několikrát opakujte své příkazy, asi tak, jako by to byl refrén vaší oblíbené písničky, dokud subjekt nevykazuje známky naprostého uvolnění. V jeho očích hledejte stopy napětí (pohybují se prudce?), kontrolujte chodidla a prsty (klepají jimi nebo houpají?) a všímejte si dýchání (je mělké a nepravidelné?). Během toho neustále pracujte na relaxačních technikách, vedoucích k uvolnění a relaxaci.  "Každým slovem, které pronesu, se rychleji a hlouběji, rychleji a hlouběji, noříš do klidného stavu naprostého uvolnění." "Noříš se a padáš hlouběji. Noříš se a padáš hlouběji. Noříš se a padáš hlouběji. Noříš se a padáš do úplné relaxace." "Čím hlouběji se propadáš, tím větší hlubina se před tebou otevírá. Čím hlouběji se propadáš, tím hlouběji chceš padat a tím více si celou zkušenost užíváš." " Tuto techniku používají jak hypnoterapeuti, tak osoby, které provozují hypnózu sami na sobě, aby dosáhli hlubokého transu. Řekněte hypnotizovanému, aby si představil sám sebe, jak stojí v teplé, tiché místnosti na vrcholu dlouhého schodiště. Každý krok dolů přinese hlubší a hlubší průnik do jeho vlastní mysli. Během jeho klesání proneste, že musí sejít ještě deset schodů a vy ho jimi provedete.  "Sejdi jeden schod a vnímej, jak se propadáš hlouběji do klidného stavu. Každý schod je krok dále do tvého podvědomí. Sejdi z druhého schodu a opět se noříš hlouběji do klidu. Po dosažení třetího schodu ucítíš, jak tvé tělo začíná blaženě odplouvat... atd." Nápomocné může být také vnuknutí představy dveří na konci schodiště, které vedou ke stavu naprostého uvolnění.

english_section_name: Inducing a Trance State


summary: Vyprázdněte močový měchýř a svlékněte se. Vezměte si metr. Ležte na zádech. Najděte stydkou kost. Najděte fundus. Měřte od stydké kosti k fundu. Pokud je měření výšky fundu abnormální, obraťte se na svého lékaře.

document: Není vůbec těžké měřit svou vlastní výšku fundu. Chcete-li začít, vyprázdněte močový měchýř a svlékněte se, jako byste se připravovala na měření výšky fundu v ordinaci lékaře. Pokud chcete, můžete si obléknout volné oblečení nebo podobný oděv (jako je velké tričko) a simulovat nemocniční košili. Protože většina laiků nejsou lékařsky vyškoleni v postupu měření výšky fundu a protože, jak bylo uvedeno výše, abnormální výška fundu může mít celou řadu příčin, je důležité si uvědomit nedělat žádná lékařská rozhodnutí na základě výsledků domácího měření výšky fundu. Pokud jste naměřili abnormální výsledek, domluvte si vyšetření u vyškoleného lékaře, zdravotní sestry, nebo porodní asistentky pro potvrzení měření. Nejlépe funguje měkký, pružný metr, jako na šití, aby mohl kopírovat zakřivení břicha pro přesnější měření. Nicméně v nouzi vám poslouží jako měřidlo pravítko nebo dokonce i vaše prsty. Běžně se výška fundu měří v centimetrech, ale pokud máte měřidlo v palcích, používejte konverzní faktor 1 palec = 2.54 cm. Tvrdé povrchy (jako podlaha) jsou nejlepší - měkké povrchy (jako některé matrace) umožní vašemu tělu se do něj poněkud "ponořit". Pokud je vám to příjemné, klidně umístěte pod hlavu polštář. Symphysis pubis (stydká kost) je malá hřebenitá kost na přední části těla, těsně nad stydkou oblastí. Nahmatejte vrchol stydké kosti těsně pod dolní částí břicha - obvykle je to v blízkosti vrcholu, kde se vaše ochlupení přirozeně rozšiřuje. Stydká kost je často pokryta vrstvou podkožního tuku, které může poněkud stěžovat její nalezení - možná budete muset jemně kůži zatlačit prsty, abyste ji ucítili. Dalším krokem je najít fundus ("vrcholek" vaší dělohy) v blízkosti pupíku. Povolte břišní svaly a jemně prohmatejte oblast nad a pod pupíkem. Nahmatejte vágní "hřeben" pod kůží - to je váš fundus. Obecně platí, že před 20. týdnem těhotenství, bude fundus pod pupkem, zatímco po 20. týdnu bude nad ním. Když jste našli svou stydkou kost a fundus, je čas na měření. Přiložte konec svého metru s "0" na horní část stydké kosti a pečlivě přetáhněte přes pubickou část a přes zakřivení břicha k fundu. Zaznamenejte toto měření (v cm). Obecně platí, že výška fundu by měla být v rozmezí 1-4 cm gestačního věku dítěte v týdnech. Například 20 týdnů staré těhotenství by mělo mít výšku fundu cca 16-24 cm. Pokud nemáte po ruce metr nebo pravítko, použijte starou, tradiční metodu pomocí prstů. Šířka jednoho prstu při měření výšky fundu je zhruba ekvivalent jednoho týdne těhotenství. Proto u 15. týdenního těhotenství, by mělo měření výšky fundu odpovídat zhruba 15-ti šířkám prstů. Jak bylo uvedeno výše, existuje mnoho, mnoho důvodů, proč výška fundu nemusí být v očekávaném rozsahu 1-4 cm gestačního věku dítěte v týdnech. Některé z těchto důvodů jsou neškodné, zatímco jiné jsou příčinou mírných obav. Pokud se vám zdá, že jste naměřili výšku fundu, která je mimo očekávaný rozsah, obraťte se na lékaře pro konečné měření výšky fundu a pokud je to nutné, podstupte další testy.

english_section_name: Measuring Your Own Fundal Height

summary: Domluvte si schůzku se svým lékařem nebo u praktického lékaře. Před měřením vyprázdněte močový měchýř. Převlékněte se do nemocniční košile. Položte se na vyšetřovací stůl. Ležte a dýchejte normálně, jak lékař prohmatává vaší dělohu. Nechte lékaře změřit výšku fundu. Oblečte se a prodiskutujte své výsledky s lékařem. Pokud je měření výšky fundu abnormální, naplánujte následné vyšetření.

document: I když měření výšky fundu netrvá dlouho, obvykle vyžaduje návštěvu ordinace. Návštěva v ordinaci vám také dává výhodu, že pokud se vyskytne něco neobvyklého, jste okamžitě schopni diskutovat výsledky měření výšky fundu se svým lékařem. V závislosti na tom, jak jste v těhotenství daleko, váš lékař vás může požádat o vyprázdnění močového měchýře. Důvod je ten, že kolem 17 týdne, může plný močový měchýř způsobit změnu měření výšky fundu o pár centimetrů. Měření výšky fundu je poměrně přesné - rozdíl pouze jednoho nebo dvou centimetrů může znamenat rozdíl mezi "normálním" a "abnormálním" měřením. Oděvy, opasky, a další věci, mohou způsobit malé rozdíly ve výšce fundu, proto jsou obvykle před měřením odstraněny. Převléknutím do nemocniční košile minimalizuje možnost nesprávného výsledku a navíc umožníte svému lékaři snadný přístup do všech oblastí potřebných pro správné měření výšky fundu. Váš lékař vás může požádat, abyste se položili do polosedu (to znamená jednoduše ležet na zádech s hlavou mírně zvýšenou). V polosedu je pro lékaře snadnější nahmatat dělohu u pupíku. Před vlastním měřením vám lékař nebo jeho zdravotní sestra nebo porodní asistentka prohmatá dělohu a určí velikost dítěte, jeho polohu a postavení. Lékař, zdravotní sestra a/nebo porodní asistentka bude také kontrolovat objem plodové vody a také se pokusí identifikovat děložní fundus - bod na břichu, kde je "vrchol" dělohy. Po prohmatání podrží lékař metr v horní části dělohy (nebo fundu) a natáhne ho přes vaši těhotnou dělohu podél podélné osy.  To znamená, že lékař bude měřit od nejvyššího bodu dělohy k horní části spony stydké (oblast se nachází pod pupíkem, kde začíná vaše stydká kost). Lékař bude zaznamenávat měření výšky fundu v centimetrech a zanese je do vaší karty. Jako velmi obecné pravidlo platí, že výška fundu by měla být v rozmezí 1 až 3 cm gestačního věku dítěte v týdnech. Například u ženy, která je těhotná 20 týdnů se očekává výška fundu cca 17-23 cm. Poté, co se opět oblečete, se vám bude lékař opět věnovat a promluví s vámi. Pokud bylo měření výšky fundu abnormální, budete pravděpodobně diskutovat o možnostech dalších testů. Pokud měření nespadá do běžných parametrů pro předpokládané datum porodu, není vždy důvod k obavám. Nicméně, váš lékař bude pravděpodobně chtít, abyste podstoupila vyšetření ultrazvukem pro zjištění proč bylo měření mimo normální rozsah hodnot.  Může to být z různých důvodů - některé zcela neškodné, jiné jsou důvod k obavám (ale zdaleka ne katastrofální). Níže jsou mnohé příčiny pro abnormální výšku fundu:  Pokud jste zvlášť vysoká a hubená, nebo malá a těžká Plný močový měchýř Očekáváte dvojčata, trojčata, atd. Abnormálně pomalý nebo rychlý růst plodu Příliš málo nebo příliš mnoho plodové vody Děložní myomy Očekáváte dítě, které je otočené koncem pánevním nebo v jiné neobvyklé děložní pozici

english_section_name: Having your Fundal Height Measured by a Doctor


summary: Pracujte pomalu. Neustále udržujte kontakt. Komunikujte. Zaměřte se na svalové uzlíky. Vyhněte se tlaku na páteř a kosti.

document: Spěch v masáži, odpočinkové luxusní zkušenosti, je zpravidla na škodu. Každé části těla věnujte plnohodnotnou pozornost. Vaše tahy by měly být pomalé, dlouhé a plynulé. Vaše ruce by měly být s pokožkou druhého v nepřetržitém kontaktu po celou dobu masáže. Jenom tak se nepřeruší pocit plynutí a uvolněná atmosféra. I když se musíte natáhnout pro ručník či lahvičku s olejem, ponechte alespoň jednu ruku na těle masírované osoby. Komunikace je tou nejdůležitější ingrediencí každé masáže. Ne všechny vaše triky totiž musí být po chuti každému, což je třeba průběžně zjišťovat a přizpůsobovat se potřebám masírovaného. Zeptejte se, na které části těla by se masírovaný chtěl zaměřit, na intenzitu tlaku, či co vyvolává nejpříjemnější pocity. Tichý tón vašeho hlasu by měl přispět k relaxační atmosféře. Pohnatem se snažte tato místa rozpoznávat a pečlivě na nich pracovat.  I zde ale platí, že komunikace je na prvním místě. Tato procedura totiž může být pro někoho příliš bolestivá a nebude si chtít kvůli ní zkazit relaxační efekt masáže. Uzlíky poznáte jako relativně velká napjatá místa, která můžeme přirovnat k hráškům pod kůží. Jelikož budou mít tendenci vyklouzávat zpod prstů, snažte se na ně tlačit i zvrchu. V okamžiku, kdy krouživými pohyby svalový uzlík postupně uvolňujete, zvyšujte v případě potřeby i tlak. Pokud se vám to nedaří, zkuste směr kroužení změnit.  Používejte takové techniky, které jsou pro druhého příjemné, a snažte se  nepracovat s hlubšími tkáněmi, jež je lepší ponechat profesionálům. Jednak to může být masírovanému nepříjemné, druhak tím můžete způsobit více zdravotních škod, než senzuálního požitku. Jsou to přeci jen svaly, kde se koncentruje nejvíce napětí. Když se zaměříte pouze na ně, nemůžete se splést.

english_section_name: Perfecting the Massage


summary: Používejte speciální nůžky pro psy. Najděte vyživovanou část drápu. Přidržte psa. Začněte zadními tlapkami. Pokud zastřihnete do „živého“, zastavte krvácení. Pravidelně chvalte svého psa. Chcete-li, opilujte drápy.

document: Nůžky pro lidi jsou navrženy na plochý povrch, kdežto drápy psa jsou prohnuté. Nůžky pro lidi mohou dráp pohmoždit, což způsobuje bolest nebo zranění. Existuje několik různých typů nůžek pro psy, buď ve tvaru gilotiny nebo klasických nůžek. Který typ použít, záleží na vašem výběru. Stříhání s klasickými nůžkami pro psy může být snazší, protože nemusíte protahovat dráp pod čepel, jak se to dělá u nůžek gilotinových. Je to prokrvená část s nervy. Zastřihnutí do „živého“ bývá pro psa dost bolestivé a krvácí. Nejlepší je přestat stříhat tak 2 až 4 mm před vyživovanou částí.  Jestliže má váš pes bílé drápy, živá část drápu je dobře viditelná, má růžovou barvu. Pokud má však váš pes tmavé drápy, vyživovaná část není vidět. Velmi opatrně zkracujte dráp po malých částech. Zvažte, zda nepožádat veterináře nebo pracovníka v psím salonu, aby vám ukázali, jak daleko můžete stříhat. Jestliže narostou drápy příliš dlouhé, živá část naroste s nimi. Pravidelným stříháním docílíte, že zas ustoupí na normální délku. Jestliže je pes uvolněný a zvyklý na zacházení s tlapkami a drápy, pouze ho ke stříhání položte. Pokud se však kroutí nebo sebou mrská, udržte ho v ležící pozici loktem a paží, která zároveň přidržuje  tlapku. Jestliže máte psa, který sebou mrská příliš, požádejte někoho dalšího, aby vám pomohl. Požádejte přítele, aby vašeho psa držel, abyste se mohli plně věnovat stříhání. Drápy na zadních tlapkách jsou obvykle kratší a lépe se zkracují. Když se dotýkáte zadních tlapek, bývají psi o něco klidnější. Až potom ostříhejte přední tlapky.  Než ustřihnete konec drápu, pozorně se podívejte, kam až sahá vyživovaná část. Opatrně stříhejte od konce drápu a skončete 2 až 4 mm před vyživovanou částí. Má-li váš pes paspárky, nezapomeňte je ostříhat. Paspárky jsou drápy, které mají někteří psi na vnitřní straně nohy přímo nad „zápěstím“. Zastřihnutí většinou velmi krvácí. Pes může bolestí vyjeknout nebo vás dokonce kousnout. Zastavte krvácení papírovým ubrouskem nebo kapesníkem. Přidržte jej několik minut. Jestliže krvácení nepřestává, zasypte zranění kukuřičným škrobem nebo práškem na zastavení krvácení. Dráp můžete do prášku buď ponořit, nebo jej aplikovat konečkem prstu. K dostání jsou i tyčinky na zastavení krvácení. Jestliže ani po 10 minutách krvácení nepřestane, zavolejte veterináři. Mnoho pochval a malý pamlsek jsou dobrou motivací, aby váš pes stál klidněji. Chvalte ho také během stříhání a odměňte ho pamlskem za každou dokončenou tlapku. Stejně jako nehty u lidí, i psí drápy bývají po stříhání drsné. Časem se zbrousí samy. Pokud se ale bojíte o svou podlahu nebo nábytek, můžete je zbrousit hned.

english_section_name: Trimming the Nails

summary: Vyberte si správný čas. Jak zacházet s tlapkami. Pokud je to nutné, naučte svého psa, aby si během stříhání lehl na bok. Prohlédněte tlapky kvůli anomáliím.

document: Většina psů stříhání drápů nesnáší, proto je důležité vybrat si pro trénink ten správný čas, například když váš pes odpočívá. Jestliže má chuť si hrát, se zvykáním počkejte. Začněte tím, že se jemně dotýkáte jeho tlapky. Jestliže mu to nevadí a neodejde nebo tlapku nestáhne, začněte mu ji mnout a jemně tlačte na jeho drápy. Záleží na věku a temperamentu vašeho psa, kolikrát to budete muset opakovat. Dělejte toto cvičení každý den několikrát do té doby, až na vaše doteky přestane reagovat. Jestliže má váš pes z dřívějška špatnou zkušenost, zřejmě bude při stříhání klást odpor. Jestliže mu někdo například nedopatřením zastřihl do vyživované části (prokrvené místo drápku s nervy), má tento úkon spojený s bolestí a krvácením. Pro starší psy, kteří trpí artritidou, je často stříhání drápů nepohodlné. Pro takové psy je nejlepší, když je položíte na bok a velmi opatrně stříháte.  Když zvykáte svého psa na vaše doteky, nechte jej lehnout si na bok. Dalším způsobem jak stříhat psovi drápy je ve stoje bez toho, abychom zvedali jeho tlapky. Je to však jen pro ty, kteří mají se stříháním zkušenosti. Když už mnete svému psovi tlapky a dotýkáte se jeho drápů, využijte příležitost a zkontrolujte jejich stav. Pokud na tlapkách zpozorujete bolestivá místa, odřeniny, zlomený dráp, otok, zarudnutí nebo zvláštní barvu drápu, anebo když váš pes kulhá, vezměte ho nejprve k veterináři, než začnete drápy stříhat.Zranění, infekce, nádory a poruchy imunity se u psů projevují na drápech.  Zranění se většinou objevuje jen na jednom drápu. Bývá způsobeno běháním v náročném terénu, zachycením se o nerovný povrch nebo nesprávným stříháním. Zranění a nemoci jako diabetes nebo snížená funkce štítné žlázy můžou vést k bakteriálním infekcím. Ty obvykle způsobují otoky, bolest a výtok kolem drápů. Plísňové a parazitické infekce jsou méně běžné než bakteriální, ale mají podobné příznaky. Nádory mívají různé formy: boule, hrbolky, otoky, zčervenání nebo výtok. Rovněž imunologické poruchy se mohou projevit na drápech. Drápy bývají křehké se sklonem ke štěpení. Pokud některou z těchto anomálií u svého psa najdete, zajděte co nejdříve k veterináři.

english_section_name: Getting Your Dog Used to Handling