summary: Vypořádejte se se svou úzkostí. Usmívejte se na posluchače. Předveďte se. Zapojte publikum. Mluvte pomaleji. Projev dobře ukončete.

document: Téměř všichni lidé se potýkají s alespoň menší úzkostí předtím, než vystoupí před publikem a začnou mluvit. Vy už ale snad máte svou řeč připravenou a víte jak ji správně podat. Nyní už stačí jen dostat úzkost pod kontrolu. Naštěstí existují cesty, jak se s nervozitou vypořádat.  Předtím, než vystoupíte se svou řečí, několikrát zatněte ruce. Dostanete tak pod kontrolu náhlý nával adrenalinu. Třikrát se pomalu a zhluboka nadechěte. Tím se uklidníte a připravíte na správné dýchání v průběhu projevu. Stůjte sebejistě v uvolněném, vzpřímeném postoji s nohama na šířku ramen. Obelstíte tím vlastní mozek, který si začne myslet, že jste skutečně velmi sebevědomí a usnadní vám celé veřejné vystoupení. Usmívejte se už když vstupují do místnosti (pokud už tam v době vašeho příchodu nejsou) nebo s tím začněte v době, kdy před ně vystoupíte. Ukážete tak své sebevědomí a uvolníte atmosféru pro sebe i pro publikum. Usmívejte se, i když je vám spíš na zvracení (obzvláště když je vám na zvracení). Opět tím ošálíte mozek a začnete se cítit sebejistěji a uvolněně. Mluvení na veřejnosti jakéhokoli druhu je o interpretaci. V závislosti na vašem vystoupení můžete projev udělat velmi zajímavým nebo naopak nudným. Musíte se naučit mít svou „pódiovou“ osobnost, která se ve vás probudí, kdykoli budete mluvit na veřejnosti.  Vyprávějte příběh. Částí dobrého podání je mluvit, jako byste vyprávěli příběh. Lidé zbožňují příběhy a snadněji tak s nimi navážete spojení, a to i v případě, že přednášíte proslov založený na faktech. Svou základní myšlenku použijte jako základ pro svůj příběh. Proč by se publikum mělo zajímat o vaše téma? Co je účelem?  Snažte se mít svoji řeč vyváženou mezi naučenými částmi a těmi, které pronesete spontánně. Lidé nechtějí jen tak sedět a naslouchat vašemu mumlání, navíc s podporou spousty poznámkových kartiček. Dobré je například nechat si dostatečný prostor pro navázání na vaši hlavní linku, kterou můžete rozvést do několika vedlejších příběhů a udržtet tak zájem publika. Používejte gestikulaci. Není nezbytně nutné rozšafně rozhazovat rukama po celém pódiu, ale na druhou stranu ani stát jako sloup na místě. Je dobré podporovat svá slova kontrolovanou gestikulací. Obměňujte během projevu svůj hlas. Pokud budete mluvit monotónně, posluchači do deseti sekund usnou. Nadchněte se pro téma svého projevu a dejte to patřičně najevo svým hlasem. Musíte se ujišťovat, že máte posluchače ve své moci. To znamená, že je potřeba publikum zapojit do probíraného tématu, ať už je to cokoli. V tomto případě je mnohem důležitější být zajímavým vypravěčem, než mít zajímavé téma.  Dívejte se do publika. V mysli si rozdělte místnost na několik sektorů a v pravidelných intervalech se dívejte na jednu osobu v každém z nich. Během projevu se publika ptejte na různé otázky. Každou jednotlivou část své řeči můžete otevřít otázkou, na kterou se publikum pokusí odpověděť ještě předtím, než k ní sami předložíte řešení. Budou se cítit zainteresovaní do vašeho vystoupení. Věc, ve které lidé často chybují při veřejném vystupování, je příliš rychlé mluvení. Vaše běžná konverzační řeč je mnohem rychlejší, než řeč, kterou byste měli používat v projevech. Pokud si připadáte příliš pomalí, pravděpodobně mluvíte správně.  Dejte si v průběhu klidně něco k pití, pokud vám vysychá během řeči v ústech. Publikum si alespoň na chvili oddechne a dá vám několik okamžiků na zpomalení. Pokud budete mít v publiku někoho z rodiny nebo třeba kamaráda, domluvte si s ním nějaký signál, kterým vám dá najevo, že mluvíte příliš rychle. Chvílemi po svém „komplicovi“ mrkněte a ujistěte se, že je všechno v pořádku. Lidé si nejlépe pamatují úvod a závěr projevu. Jen vzácně si vybaví úryvky z doby mezi tím. A právě kvůli tomu musíte přichystat závěr, na který nezapomenou.  Ujistěte se, že publikum pochopilo, proč je téma, o kterém mluvíte, tak důležité, a proč by vlastně takové informace mělo znát. Pokud je to možné, vyzvěte na konci k nějaké akci. Příklad: pokud se vaše řeč týká důležitosti výtvarné výchovy a výuky umění na školách, zakončete projev tím, že publiku předáte konkrétní radu, jak mohou sami něco změnit ve věci snižování volitelných hodin umění. Ukončete vystoupení příběhem, který bude ilustrovat vaší hlavní myšlenku. Znovu opakujeme-lidé milují vyprávění. Zkuste nějaký příběh o tom, jak někomu vaše informace pomohly nebo jak nebezpečné je naopak takové informace nemít. Jednou možností je také uvést, jak konkrétně se dotýká vámi řešený fenomén publika (lidé jsou více ostražití, když se věci týkají jich samých).

english_section_name: Speaking in Public

summary: Poznejte své téma. Trénujte své tělo. Nacvičujte tempo. Poznejte svůj proslov. Zapamatujte si svou řeč. Poznejte své publikum. Trénujte.

document: Důležitou součástí získávání potřebného sebevědomí a dynamiky pro veřejné projevy je dokonalá znalost toho, o čem mluvíte. Nedostatečná znalost tématu může vyústit ve zvýšení úzkosti a nejistotu vašeho projevu, což se samozřejmě donese i k uším a očím vašeho publika.  Příprava je naprostým základem. Při plánování projevu si dejte načas a ujistěte se, že řeč plyne přírozeně a její části na sebe logicky navazují. Také potřebujete získat jistotu v tom, že umíte využít všech svých silných stránek a vyzdvihnout je, zatímco ty slabší zvládnete v případě nutnosti zamaskovat. I přesto, že se mezi veřejné projevy řadí třeba i odpověď na otázku ve vyučování, stále platí, že je potřeba dobře vědět, o čem mluvíte. Pomůže vám to cítit se mnohem sebevědoměji a celým projevem uděláte dobrý dojem na vaše posluchače. Veřejné mluvení sice není žádný běžecký nebo jiný sportovní závod, přesto se na něm najdou věci, při kterých si musíte být jisti, že s vámi vaše tělo spolupracuje. Mezi takové věci můžeme zařadit třeba i pouhé nervózní přešlapování během projevu (držte své prsty pevně sevřené a přešlapování tak zabráníte, aniž byste na to mysleli). Správné mluvení na veřejnosti má co do činění se správným dýcháním a vystupováním.  Mluvte z bránice (břicha). Pomůže vám to s jasným, čistým, hlasitým projevem a publikum nenabyde dojmu, že jste nervózní nebo že křičíte. Dobrým cvičením je postavit se rovně a položit jednu ruku na své břicho. Nadechněte se a potom vydechněte. Při nádechu počítejte do pěti a při výdechu do deseti. Ucítíte, jak se vaše břicho začíná uvolňovat a relaxovat. Vaším cílem je dýchat a mluvit z tohoto uvolněného stavu. Modulujte svůj tón. Snažte se ohodnotit svou výšku hlasu. Příliš vysoký? Příliš nízký? Dosahuje takových úrovní, že ho můžou slyšet jen psi? Pokud si stoupnete do uvolněné (ale vzpřímené) polohy a budete správně dýchat, najdete snadněji mnohem příjemnější tón, který vám bude více vyhovovat. Vyhněte se mělkému dýchání a také dýchání do prsou (horních). Oba tyto typy dýchání vám akorát přidají na úzkosti a stáhnou hrdlo. Důsledkem takových špatných návyků je křečovitý a nepohodlný hlas. Lidé mají tendenci mluvit během běžné konverzace velmi rychle. Takový způsob projevu ale před skupinou lidí na veřejnosti prostě nefunguje. Publiku musíte umožnit pozorně sledovat vaše vystoupení, naslouchat projevu a dát mu čas na zpracování získaných informací.  Snažte se mluvit pomaleji a opatrněji než při běžné konverzaci. Nezapomínejte dělat krátké pauzy mezi různými ideami nebo obzvláště důležitými tématy, aby vaše posluchačstvo mělo dostatek času na porozumění a případnou reakci. Cvičte správnou artikulaci a výslovnost. Artikulace znamená vytváření zvuků. Zaměřte se hlavně na správnou výslovnost následujících hlásek: b, d, g, p, t, k, r. V anglickém projevu také na dz (dž-jelly) a ts (č-chilli). Je třeba, abyste sami sebe ujistili, že dokážete správně vyslovit veškerá slova, která v chystaném projevu použijete. Eliminujte známé zvuky typu „ehmm“ nebo slovní vatu ve formě slov „jako“ a podobných. V běžné řeči je to poměrně normální, ale při odbornějším projevu budete působit na publikum dojmem, že nemáte tušení, o čem to vlastně mluvíte. Pořádná znalost svého proslovu je stejně důležitá jako znalost tématu, o kterém budete hovořit. Existuje několik různých způsobů, jakými můžete svůj projev podat, takže musíte vybrat ten, který pro vás bude nejvhodnější.  Ke svému projevu budete potřebovat buď nějaké poznámkové kartičky nebo osnovu. Samozřejmě můžete projev pronášet zpaměti, pokud se na to cítite (v žádném případě to nezkoušejte, pokud si nejste absolutně jistí, že to zvládnete). Na pomocné kartičky si nemusíte psát každé jednotlivé slovo (nechte si nějaký prostor pro improvizaci). Spíše vám pomohou krátké poznámky typu „udělat pauzu po této informaci“ nebo „nezapomeň dýchat“, takže si vybavíte spíše věci, které vás uklidní, než kterými byste si přímo připomínali například text. Ačkoli není nezbytně nutné našprtat se celý projev nebo jinou veřejnou řeč slovo od slova, částečně naučený text vám může pomoct vypadat sebejistě a odborně ve věci, kterou přednášíte. Proto si zajistěte dostatek času na tuto přípravu.  Znovu a znovu si svou řeč přepisujte. Touto metodou si projev snadněji zapamatujete. Čím více budete text přepisovat, tím pro vás bude jednodušší jeho přeříkání. Jakmile text několikrát přepíšete, vyzkoušejte, jak dobře jste si ho zapamatovali. Konkrétní části, které vám v paměti neutkvěly dobře, přepište několikrát znovu. Rozložte celý projev na menší části a jednotlivě si je zapamatujte. Zapamatovat si celý text najednou je velmi náročné. Nejlepší věcí, co můžete udělat, je učit se po menších částech (začněte každou odrážkou a potom se přesuňte ke třem různým hlavním bodům, apod.) Použijte „metodu loci“. Rozdělte svůj projev na menší odstavce nebo odrážky. Pro každou odrážku si představte nějaký obraz (např. při zmínce o vlivu J. K. Rowlingové na dětskou literaturu si představte Harryho Pottera). Pro každý z bodů určete nějakou lokaci (např. Bradavice pro Rowlingovou nebo louku pro Stephanie Meyersovou, apod.). Nyní pokračujte skrze lokace (například letíte na koštěti z Bradavic na louku). Pokud chcete ve svém projevu mluvit o větším množství věcí určitého tématu, zasaďte je do konkrétních míst okolo zvolené lokace (např. si vzpomeňte na popularitu Harryho Pottera ve vstupní hale nebo na to, jak Rowlingová obnovila žánr na famfrpálovém hřišti). Musíte vědět, komu budete svůj projev přednášet, protože s některým publikem může jít všechno hladce, zatímco s jiným bude celý projev naprostým propadákem. Příklad: není dobré být příliš familiérní při obchodní prezentaci, ale můžete si to dovolit třeba mezi spolužáky v učebně.  Skvělou věcí, jak se uvolnit a nabudit publikum, je projevení smyslu pro humor. Existuje typ humoru, který lze použít napříč všemi publiky (až na výjimky!). Vhodné je rovnou se uvést nějakou vtipnou poznámkou, která uvolní atmosféru a udělá dojem na publikum. Nějaký vtipný (ale pravdivý) příběh může být do začátku to pravé. Zjistěte, co se to vlastně publiku snažíte svým projevem předat. Chcete mu sdělit nějaké nové informace? Snažíte se ho o něčem přesvědčit? Tím, že budete znát svůj záměr, si usnadníte práci v udržení toku řeči okolo hlavního bodu tématu, které chcete probírat. Trénink je velmi důležitý, abyste při svém veřejném vystoupení odvedli skutečně dobrou práci. Nestačí naučit se text a zjistit, co chcete publiku předávat za informace. Potřebujete si to několikrát vyzkoušet, abyste získali opravdovou jistotu. Je to něco jako než si vyšlápnete nový pár bot-ze začátku si při prvních několika obutích uděláte puchýře, ale boty se brzy roztáhnou a skvěle vám padnou.  Zkuste navštívit místo, kde budete přednášet, a trénujte svou řeč tam. Seznámením se s prostředím vás uklidní a dodá na sebevědomí. Natáčejte se při procvičování na video a hledejte své silné a slabé stránky. Sledování sebe samého nemusí být nejpříjemnějším zážitkem , ale je to skvělý způsob jak poznat, které jednotlivé prvky projevu vám jdou dobře a které naopak vůbec nezvládáte. Odhalíte všechny své nervózní tiky a zlozvyky (přešlapování z nohy na nohu, neustálé pročesávání vlasů rukama) a můžete pracovat na jejich úplné eliminaci nebo alespoň omezení.

english_section_name: Preparing to Speak

summary: Vyberte si správný typ projevu. Vyhněte se nesouvisejícímu úvodu. Připravte jasnou strukturu. Používejte správný jazyk. V jednoduchosti je síla.

document: Mezi 3 základní typy projevů patří informativní, přesvědčovací a zábavný typ. I když se dají mezi sebou různě propojovat, každý z nich má specifickou funkci, kterou by měl pokaždé splnit.  Hlavním posláním informativního projevu je předat nějaká fakta, detaily nebo příklady různých situací a věcí. I když se publikum snažíte přesvědčit, stále je to hlavně o faktech a informacích. Přesvědčovací projev je celý o přesvědčování publika. Přednášet budete o faktech, ale doplníte je o emoce, logiku, vlastní zkušenosti apod. Účelem zábavného projevu je splnit společenskou potřebu, ale často si vypůjčuje prvky projevu informativního (např. u svatebních přípitků nebo děkovací řeči při přebírání ocenění). Určitě už jste někdy slyšeli proslovy začínající slovy „Když jsem dostal za úkol pronést řeč, přemýšlel jsem co sdělit...“. Nedělejte to. Je to jedna z nejnudnějších cest, jak projev uvést. Řeč nesourodě přeskakuje z jedné věci na druhou, přednášející vypráví o svém osobním životě, což je téměř vždy mnohem méně zábavné, než si sám myslí.  Projev raději začněte uvedením své hlavní, zastřešující myšlenky a asi třech hlavních bodů, o které se budete ve své řeči opírat. Publikum si bude váš úvod a závěr pamatovat mnohem lépe než jakoukoli jinou část celého projevu. Začněte způsobem, který vaše publikum zaujme hned zkraje. To znamená například nabídnout  překvapivý fakt či statistiku nebo se publika na něco zeptat a rozprášit hned v počátku jejich mylné předpoklady. Budete potřebovat jasný formát, kterým zajistíte, že vaše řeč nebude přeskakovat nelogicky z jedné věci na druhou.  Mějte jednu zastřešující myšlenku. Ptejte se sami sebe, co se snažíte svým projevem publiku předat. Proč by posluchači měli souhlasit s tím, co říkáte? Pokud například dáváte lekci národních trendů v literatuře, ptejte se, proč by se o to publikum vůbec mělo zajímat. Jen tak ze sebe bezdůvodně vychrlit seznam informací není dobré. Budete potřebovat několik dalších bodů, které podpoří vaší hlavní myšlenku. Nejvhodnější je mít připravené 3 takové body. Příklad: Pokud je vaším tématem rostoucí diverzifikace národní literatury pro děti, jedním z bodů by měly být nové trendy, druhým vnímání této nové diverzity a třetím proč je diverzita moderní dětské fikce důležitá. Jazyk je nesmírně důležitý jak v psané, tak i mluvené podobě. Měli byste se vyhýbat přílišnému používání vznosných a těžkopádných slov. Nezáleží na tom, jak vzdělané publikum je, jakmile jim začnete pomyslně mlátit o hlavu slovníkem, ztratí okamžitě zájem.  Používejte úderná příslovce a adjektiva. Potřebujete řeč i publikum oživit, takže zkuste například místo věty „Dětská literatura nabízí množství různých perspektiv“ říct „Dětská literatura nabízí široké spektrum vzrušujících, rozmanitých perspektiv. Používejte obraty, které vaše posluchače přinutí zpozornět. Winston Churchill používal pro Sovětský svaz označení „železná opona“, aby tím poukázal na jeho izolovanost. Takové slovní obraty udrží pozornost publika (důkazem budiž zlidovění výrazu „železná opona“). Dalším skvělým způsobem, jak publikum neustále upozorňovat na hlavní téma projevu je opakování této hlavní myšlenky (vzpomeňte na slavný projev Martina Luthera Kinga-“Mám sen...“). Opakováním uděláte ze svých hlavních myšlenek a jednotlivých bodů věc, kterou posluchači nemůžou zapomenout. Publikum by mělo snadno porozumět vaším slovům a na konci si toho co nejvíc pamatovat. To ale neznamená jen pronášet úderná slovní spojení a překvapivá fakta, musíte udržet proslov plynulý a držet se tématu. Jakmile začnete zabředávat do nesouvisejících historek a informací, publikum rychle ztratíte.  Používejte krátké věty a fráze. Dají se využít pro zvýšení dramatického efektu. Jedno z takových spojení je třeba „nikdy více“. Je to krátké, rázné a zanechávající silný dojem. Můžete použít také krátké jadrnější citáty. Mnoho slavných lidí kdysi řeklo něco vtipného nebo působivého ve velmi krátkém formátu. Můžete vymyslet nějaký svůj vlastní takový „citát“ nebo si vypůjčit nějaký v minulosti vyřčený. Např. Franklin D. Roosevelt kdysi řekl "“Buďte upřímní; buďte struční; posaďte se“".

english_section_name: Honing Your Message


summary: Rozdělte číslo na zcela odmocnitelné činitele. Odmocněte činitele. Pokud se vaše číslo nedá beze zbytku rozložit, zkraťte jej na jednodušší výrazy. Je-li třeba, odhadněte výsledek. Další možností je rozložit číslo na nejmenší společné činitele jako v prvním kroku.

document: Tato metoda využívá k nalezení odmocniny z čísla rozkladu na činitele (v závislosti na daném čísle pak dostanete přesný, nebo přibližný výsledek). Činitele čísla jsou sada čísel, jejichž vzájemným vynásobením dostanete původní číslo.  Lze například říci, že činiteli čísla 8 jsou čísla 2 a 4, protože 2 × 4 = 8. Zcela odmocnitelná čísla jsou pak celá čísla, která se skládají z jiných celých čísel. Patří mezi ně například 25, 36 a 49, protože je lze zapsat jako 52, 62 a 72. Zcela odmocnitelné činitele jsou, jak vás asi už napadlo, činitele, které lze navíc odmocnit na celá čísla. Pro zjištění odmocniny čísla přes rozklad na činitele tedy začněte tím, že číslo rozložíte na několik zcela odmocnitelných činitelů.   Použijeme příklad. Chceme bez kalkulačky zjistit odmocninu ze 400. Pro začátek tedy číslo 400 rozděláme na zcela odmocnitelné činitele. Jelikož je číslo 400 násobkem 100, víme, že jej lze beze zbytku dělit číslem 25 – které lze navíc zcela odmocnit. Rychlým dělením z hlavy dojdeme k tomu, že je číslo 25 v čísle 400 obsaženo 16krát. Číslo 16 je pak náhodou taky beze zbytku odmocnitelné. Odmocnitelnými činiteli čísla 400 tudíž jsou 25 a 16, protože 25 × 16 = 400. Zapsali bychom to jako: Sqrt(400) = Sqrt(25 × 16) Vlastností odmocniny je to, že pro jakákoliv dvě čísla a a b platí, že Sqrt(a × b) = Sqrt(a) × Sqrt(b). Díky této vlastnosti můžeme nyní použít odmocniny z jednotlivých činitelů a vynásobit je mezi sebou, abychom dostali výsledek.  V našem příkladu vezmeme odmocniny čísel 25 a 16. Pokračujte níže:  Sqrt(25 × 16) Sqrt(25) × Sqrt(16) 5 × 4 = 20 V reálu se častěji potkáte s čísly, která se při odmocnění nerozpadnou na tak hezké celé činitele, jako je tomu v případě čísla 400. V takových případech se vám nejspíše nepodaří zjistit přesný výsledek v podobě celého čísla. Namísto toho můžete najít veškeré perfektně odmocnitelné činitele, čímž se dostanete k menší a lépe zvládnutelné odmocnině, která vám pak dá konečný výsledek. K tomu budete potřebovat rozložit číslo na sadu beze zbytku odmocnitelných činitelů, a činitelů, které zcela odmocnit nelze. Tuto sadu čísel pak zjednodušíte.  Vezměme si například odmocninu ze 147. Číslo 147 není součinem dvou zcela odmocnitelných čísel, takže se nám nepodaří najít výsledek v podobě celého čísla, jako to šlo v předchozím příkladu. Jde však o součin bezezbytku odmocnitelného čísla 49 a čísla 3. Tuto informaci můžeme využít k zápisu ve zjednodušeném tvaru následovně:  Sqrt(147) = Sqrt(49 × 3) = Sqrt(49) × Sqrt(3) = 7 × Sqrt(3) Při rozkladu odmocniny do nejjednoduššího tvaru je obvykle docela snadné zhruba odhadnout číselný výsledek. Stačí odhadnout hodnotu zbývajících odmocnin a vše mezi sebou vynásobit. Vodítkem vám může být nalezení perfektně odmocnitelných čísel, která se blíží z obou stran k číslu pod vaší zbývající odmocninou. Pak budete vědět, že desetinná hodnota čísla pod odmocninou leží někde mezi těmito dvěma čísly, což vám pomůže učinit odhad.  Vraťme se k našemu příkladu. Jelikož 22 = 4 a 12 = 1, víme, že Sqrt(3) leží mezi 1 a 2 – pravděpodobně blíže k číslu 2. Řekněme například 1.7. 7 × 1.7 = 11.9 Pokud výsledek zkontrolujete na kalkulačce, zjistíte, že jste se dostali slušně blízko přesnému výsledku, což je 12.13. Tento postup funguje i pro větší čísla. Například Sqrt(35) můžeme odhadnout někde mezi čísly 5 a 6 (pravděpodobně velice blízko 6). 52 = 25 a 62 = 36. 35 leží mezi 25 a 36, tudíž odmocnina z 36 musí ležet mezi 5 a 6. Jelikož je 35 jen o 1 vzdáleno od 36, můžeme bezpečně říci, že odmocnina z něj bude jen o maličko menší než číslo 6. Kontrolou na kalkulačce dojdeme k výsledku 5.92 – tudíž jsme se trefili. Není však třeba hledat perfektně odmocnitelné činitele, pokud dokážete jednoduše najít činitele čísla, které jsou zároveň prvočísly. Zapište si číslo jako součin nejmenších činitelů. Poté v tomto součinu najděte odpovídající páry prvočísel. Když najdete dvě shodná prvočísla, obě je vyjměte zpod odmocniny a jedno z nich zapište před odmocninu.  Nalezněme s pomocí této metody například odmocninu ze 45. Víme, že 45 = 9 × 5, a také, že 9 = 3 × 3. Naši odmocninu tudíž můžeme napsat ve formě součinu jako: Sqrt(3 × 3 × 5). Jednoduše odebereme obě čísla 3 a vložíme jednu 3 před odmocninu, čímž dostaneme odmocninu v nejjednodušším tvaru: (3)Sqrt(5). Nyní již snadno odhadneme výsledek. Jako poslední příklad si vypočítáme odmocninu z 88:  Sqrt(88) = Sqrt(2 × 44) = Sqrt(2 × 4 × 11) = Sqrt(2 × 2 × 2 × 11). V této odmocnině máme několik dvojek. Jelikož je dvojka prvočíslo, můžeme vyjmout jeden pár dvojek zpod odmocniny a zapsat jednu dvojku před odmocninu. = Naše odmocnina v nejjednodušším tvaru vypadá takto: (2) Sqrt(2 × 11), neboli (2) Sqrt(2) Sqrt(11). Nyní již snadno odhadneme hodnotu Sqrt(2) a Sqrt(11), takže můžeme zjistit přibližný výsledek.

english_section_name: Using Prime Factorization


summary: Několikrát si svůj úvod hlasitě přečtěte. Zapamatujte si klíčové body svého úvodu. Zkoušejte svůj úvod tak dlouho, dokud zní přirozeně a konverzačně. Zkuste se nahrát, jak říkáte svůj úvod. Vyrobte si tahák s klíčovými body. Uvolněte se.

document: Hlasité přečtení úvodu vám pomůže lépe se připravit na pohovor a také vám to pomůže lépe si uvědomit, kde jsou nějaké nejasnosti nebo co jste zapomněli zmínit. Nepotřebujete si sice pamatovat slovo od slova, ale přesto byste si měli zapamatovat všechny klíčové body v pořadí, v jakém je chcete prezentovat. Cvičení dělá mistra! Několikrát úvod zopakujte, aby přestal znít strojeně a naučeně. Můžete také požádat svého kamaráda, zda by si vás poslechl a zhodnotil, jak váš úvod zní. I když to může znít divně, tak to může být velmi přínosné vidět se, jak zníte a vypadáte během představovaní své osoby. Napište si hlavní body na kartičku a mějte ji u sebe, takže si budete moct osvěžit paměť těsně před pohovorem. Díky takovéto kartičce se budete cítit uvolněněji, jelikož víte, že se na ni můžete kdykoliv podívat. Zhluboka se nadechněte a vyrazte na pohovor. Jste velmi dobře připravení na to, jak se představit, takže se můžete uvolnit. Berte však na vědomí, že je v pořádku být trochu nervózní. Pouze to potenciálnímu zaměstnavateli ukáže, že o danou práci opravdu stojíte.

english_section_name: Practicing Your Introduction

summary: Projděte si všechny své materiály k přihlášce. Projděte si inzerát k dané pracovní nabídce. Popřemýšlejte nad tím, co by od vás mohl chtít slyšet. Položte si otázky. Vymyslete úvod, který zaujme. Napište si úvod. Zjistěte, co můžete zjednodušit a/nebo vyjasnit.

document: Znovu si přečtěte svůj motivační dopis a životopis, abyste věděli, co už je na papíře. Zvýrazněte věci, které byste chtěli zmínit nebo shrnout během svého představení. Zjistěte si, jaké schopnosti a dovednosti daný zaměstnavatel hledá a snažte se je nějak zahrnout do vašeho úvodu. Zmínka těchto věcí zaměstnavatele upomene na důvody, proč si vybral váš životopis a posílí jeho pocit, že vy jste ta správná osoba pro danou práci. Buďte upřímní a buďte sami sebou. Není však nic špatného na tom, když zvýrazníte ty aspekty svých pracovních zkušeností, které zajímají vašeho potenciálního zaměstnavatele nejvíce. Přemýšlení nad tím, co by váš potenciální zaměstnavatel od vás chtěl slyšet, vám pomůže se rozhodnout, co z úvodu vynechat. Pokládání otázek sám sobě pomáhá vymyslet ten správný úvod. Kdo jste? Proč chcete pracovat pro tuto společnost? Jaké máte dovednosti a pracovní zkušenosti, které jsou v vhodné na tuto pozici? Co chcete dosáhnout ve vaší kariéře? Odpovězte si na tyto otázky. Pomůže vám to vymyslet ten nejlepší úvod.  Můžete začít nějak takto: "Právě jsem dokončil studium ____ na ____." Jestliže máte nějaké ocenění, zahrňte jej do úvodní věty. Pokud jste již zkušení profesionálové, tak můžete začít takto: "____ let jsem pracoval jako ____. " Také můžete dodat nějaké osobnější informace, jako je: "Jinak jsem nadšený pianista a milovník hudby."  Po úvodní větě mluvte o svých dovednostech. Řekněte něco jako: "Jsem dobrý v ____ a ____." Následně nabídněte příklad projektu, na kterém jste v minulosti pracovali a který demonstruje zmíněné dovednosti.   Nakonec zmiňte své kariérní cíle a zmiňte, jak vám práce v dané společnosti pomůže v cestě k vašim cílům. Můžete říct: "Můj cíl je ____ a rád bych tedy s vámi prodiskutoval, jaké možnosti mi nabízí vaše společnost k jeho dosáhnutí." Buďte kreativní a popřemýšlejte nad tím, jak se představit, aby si vás zaměstnavatel zapamatoval. Zvolte něco, co bude sedět k vaší osobnosti. Například, pokud milujte čtení, tak můžete říct, že se identifikujete s nějakou slavnou literární postavou a vysvětlete proč (vyjmenováním vašich dovedností). Pokud jste extrémně zběhlí v technologií, tak to můžete zvýraznit zmíněním toho, co se o vás objeví po vyhledávání na Googlu a dodejte k tomu více detailů o vaší osobě a dovednostech. Přeměňte své poznámky v odstavec o 3 až 5 větách. Můžete tak mít jistotu, že si zapamatujte všechny klíčové body. Napište si úvod přesně tak, jak jej chcete říct. Začněte se základními informacemi o vás (kdo jste?), pak o vašich dovednostech a pracovních zkušenostech a pak to celé zakončete zmíněním vašich kariérních cílů. Tato poslední část je velmi důležitá, protože to dává potenciálnímu zaměstnavateli lepší představu o tom, zda jste vhodní do jeho společnosti, aniž byste to museli výslovně říct. Projděte si svůj úvod a zjistěte, co můžete zjednodušit nebo vyjasnit. Úvod by měl být stručný, ale poměrně detailní. Nezapomeňte, že potenciální zaměstnavatel netouží po desítiminutové prezentaci o vaší osobě, ale po rychlém shrnutí toho, kdo vlastně jste.

english_section_name: Preparing your Introduction

summary: Přijďte na pohovor sebevědomě. Potřeste si rukou se zaměstnavatelem. Usmívejte se a buďte příjemní. Udržujte se zaměstnavatelem oční kontakt. Představte se tím správným způsobem. Držte se svých klíčových bodů. Buďte pozitivní.

document: Nebuďte ostýchaví, když vás váš potenciální zaměstnavatel pozve dovnitř. Sebevědomě vejděte do místnosti a sedněte si naproti zaměstnavateli – pokud vám tedy nedá jiné instrukce. Během sezení se snažte nehrát si s rukama a netřepat nohou. Dává to zaměstnavateli jasně najevo, že jste nervózní. Ujistěte se, že je váš stisk pevný (ale ne zdrcující) a dostatečně krátký. Stačí si zatřást dvakrát nebo třikrát. Předtím, než si budete třást rukou, si zkuste zahřát a vysušit ruce, takže váš potenciální zaměstnavatel není šokován ledovýma nebo upocenýma rukama. Váš potenciální zaměstnavatel s vámi možná bude chtít před pohovorem vést všední hovor. Usmívejte se a buďte sami sebou. Nezabývejte se diskutováním svých dovedností předtím, než začne samotný pohovor. I když jste nervózní, tak oční kontakt zaměstnavateli ukazuje, že si věříte. Když vám zaměstnavatel něco říká, nezírejte na něj, ale normálně se mu dívejte do očí.  Rozhlížení se po místnosti nebo zírání na zem jsou jasnými znaky toho, že jste nervózní. Když vás zaměstnavatel požádá o představení se, tak neváhejte. Je sice v pořádku se trochu odmlčet, když vám zaměstnavatel položí nějakou obtížnou otázku nebo když si potřebujete trochu promyslet odpověď. Avšak není dobrý nápad se odmlčet po otázce „řekněte mi něco o sobě“. Pauzy hned na začátku pohovoru mohou v zaměstnavateli vyvolat pocit, že nejste dostatečně připravení nebo že prostě neznáte své silné stránky. Nesnažte se dodat k vašemu úvodu, který jste si tak pečlivě připravili, další informace. Může to totiž dopadnout tak, že se budete opakovat nebo znervózníte. Řekněte to, co jste měli naplánované a nazkoušené a pak skončete. Váš potenciální zaměstnavatel se vás sám zeptá na to, co ho nejvíce zajímá nebo co potřebuje vyjasnit. I když máte pocit, že váš úvod nezní tak dobře jako vám zněl doma, tak nezapomeňte, že jste se na pohovor dostali proto, že daná firma má pocit, že jste na danou práci kvalifikovaní. Nebuďte na sebe naštvaní kvůli nějakým malým chybám, co jste udělali nebo řekli, ale soustřeďte se na to, co jste udělali správně.

english_section_name: Delivering Your Introduction


summary: Všímejte si, jestli je s vámi partner sám sebou. Sledujte, jestli je s vámi partner šťastný i když nemáte dobrý den. Sledujte, jestli se na vás partner dívá. Všímejte si, jestli se s vámi partner cítí bezstarostně. Všímejte si, jestli je partner nešťastný, když jste nešťastní vy.

document: Součástí lásky je schopnost se tomu druhému naprosto otevřít. Pokud máte pocit, že se s vámi partner chová jinak, než na veřejnosti, je možné že je to láska. Pokud se například partner chová na veřejnosti seriózně a odměřeně a v soukromí je veselý a poťouchlý, znamená to, že se vám umí skutečně otevřít.   Pokud s vámi partner sdílí své nejhlubší emoce a nevadí mu to, skutečně vás miluje. Pokud partnerovi nevadí, že před vámi nevypadá vždy dokonale, nevadí mu ušpinit se nebo ztrapnit, znamená to, že chce, abyste poznali jeho skutečnou tvář. Pokud má partner velmi špatný den, ale rozzáří se, když vás uvidí, znamená to, že vás miluje. Pokud vás miluje, bude mu stačit ke zlepšení nálady i zvuk vašeho hlasu.  Příště až bude mít partner špatný den a nebude mít dobrou náladu, sledujte jak se chová ve vaší přítomnosti. Může to sice znít hloupě, ale až budete příště s partnerem, sledujte, kam se dívá. Dívá se na vás hezky, s úsměvem a se zanícením? Jistě to poznáte. Ne vždy se na vás tak bude dívat, většinou tento pohled můžete zachytit ráno po probuzení nebo při jídle.   Možná si všimnete, že na vás partner upřeně zamilovaně zírá. Láska lidem způsobuje radost a lehkost bytí bez zjevného důvodu. Pokud si všimnete, že se takto partner s vámi chová, je pravděpodobné, že vás skutečně miluje. Pokud se zdá, že je partner na vrcholu extáze kdykoli vás jen vidí, může to znamenat skutečnou lásku.   Pokud jste řekli něco, co ani nebylo vtipné a partner se směje, pravděpodobně vás miluje. Pokud se partner ve vaší přítomnosti chová nervózně a vrtí se, může to znamenat, že chce udělat dobrý dojem. Pokud trpíte nějakou emocionální bolestí, nebo je vám prostě špatně protože máte chřipku, na partnerovi by se to mělo trochu projevit. Pokud vás skutečně miluje, absorbuje vaše negativní emoce a bude také nešťastný, protože si bude přát, aby se vám udělalo lépe.  Partner nemusí být tak zničený jako vy, ale vaše neštěstí by se mělo projevit na jeho náladě, protože jediné co si přeje je, abyste byli šťastní.

english_section_name: Notice How the Person Acts

summary: Všímejte si, jestli s vámi partner mluví o společné budoucnosti. Všímejte si, jestli vám partner lichotí. Všímejte si, jestli partner říká „miluji tě“ a myslí to vážně. Všímejte si, jestli se vám partner dokáže otevřít. Všímejte si, jak moc partnerovi chybíte, když nejste spolu. Všímejte si, jestli partnerovi nevadí poukazovat na vaše chyby. Všímejte si, jestli si partner váží vašeho názoru.

document: Pokud vás partner skutečně miluje, je pro něho přirozené myslet na to, že spolu budete i v budoucnosti a nemá z toho špatný pocit. Pokud váš partner pravidelně mluví o tom, co spolu budete dělat v budoucnosti, jak budete žít nebo kam spolu budete chtít jet, pravděpodobně vás skutečně miluje.   Skutečná láska znamená chtít s partnerem strávit zbytek života. Pokud se s vámi partner baví o budoucnosti a zahrnuje vás do ní, je více než pravděpodobné, že vás skutečně miluje. Pokud s vámi partner mluví o tom, jaké budete mít děti, kde spolu zestárnete nebo kam byste chtěli jet na líbánky, je téměř jisté, že vás skutečně miluje. Existuje rozdíl mezi „máš hezké vlasy“ a „děláš ze mě lepšího člověka“. Pokud vám partner lichotí a dokáže ocenit vaši osobnost a charakter, máte velkou šanci, že vás skutečně miluje.  Partner vás nemusí zaplavovat komplimenty – jde o kvalitu a ne o kvantitu. Nezapomeňte, že je velký rozdíl mezi „miluju tě“ a „z celého srdce tě miluji“. Pokud vám partner často říká tato slova a dívá se vám do očí, je velmi pravděpodobné, že to myslí opravdu vážně.  Pokud vás partner miluje, bude to říkat i bezdůvodně, nejen ve chvíli, kdy od vás něco chce, nebo protože si myslí, že se to od něho očekává. Pokud vás partner miluje, bude schopný se vám otevřít a říct vám vše, co se mu honí hlavou, čeho se bojí a po čem touží. Pokud s vámi mluví o svém dětství, o svých chybách a nepříjemných vzpomínkách nebo pokud s vámi sdílí romantické fantazie, je pravděpodobné, že to dělá proto, že vás miluje a nemá problém vám říct cokoli.  Pokud vám partner říká: „Ještě nikdy jsem to nikomu neřekl..“, máte velkou šanci, že vás skutečně miluje a důvěřuje vám. Když jste každý někde jinde, sledujte, jak často si píšete, voláte nebo posíláte emaily. Pokud partnerovi opravdu hodně chybíte, znamená to, že si neumí představit život bez vás. Když ale jedete na tři týdny pryč a ani si nezavoláte, pravděpodobně nejde o skutečnou lásku.  Nemusíte si ale volat neustále jen abyste si řekli, že si chybíte. Pokud vás partner skutečně miluje, bere vás takové, jací jste. Pokud jde o skutečnou lásku, nebude partnerovi vadit dát vám najevo, že jste udělali chybu, nebo se chováte nelogicky. Neměli byste se sice stále kritizovat, ale když uvidíte, že se partner nebojí vám někdy něco vytknout, budete vědět, že vás má rád i s vašimi chybami.  Pokud se s vámi partner nikdy nehádá ani vás nikdy nekritizujete, měli byste se mít na pozoru. Ujistěte se, že partner miluje vás a ne nějakou vysněnou ideální verzi vás. Pokud vás partner skutečně miluje, bude se zajímat o to, co si myslíte – ať už jde o nové boty nebo politickou situaci ve vaší zemi. Pokud vás skutečně miluje, bude chtít znát váš názor ať jde o cokoli. Možná se nebude cítit nejlépe, když vás o něho bude žádat, ale dělá to proto, že vás miluje.  Nemusíte se ale dělit o všechny své názory, sdílejte spolu jen ty, na kterých záleží.

english_section_name: Notice What The Person Says

summary: Sledujte, jestli partner poslouchá vše, co mu říkáte. Všímejte si, jestli je vám partner vždy k dispozici – i když se mu to nehodí. Všímejte si, jestli pro vás partner dělá hezké věci. Všímejte si, jestli chce být partner stále s vámi. Všímejte si, jestli vám partner umí dopřát trochu prostoru. Všímejte si, jestli vám partner skutečně rozumí. Všímejte si, jestli pro vás partner chce jen to nejlepší, i když to není to nejlepší pro něho. Všímejte si, jestli vás partner skutečně podporuje.

document: Pokud vás partner skutečně miluje, nejen že se vám otevře, ale také bude poslouchat vše, co mu chcete říct, i když už to někdy slyšel. Nemusíte si z partnera dělat vrbu, ale měl by být schopný vyslechnout vás a odpovědět vám na otázky, aniž by vás přerušoval a měnil téma.  Součástí lásky je také umění naslouchat. Není to jen o mluvení. Pokud chcete zajít na skleničku nebo na večeři, partner je vždy po ruce. Když ale potřebujete odvézt z letiště nebo vyvenčit psa, nemůžete se ho dovolat? Pokud vás partner opravdu miluje, bude se vždy snažit vám pomoci i s těmi méně příjemnými věcmi.   Pokud je partner s vámi jen když jste šťastní, máte radost nebo máte dobrou náladu, ale zmizí jakmile se vám stane něco nepříjemného, nejde o lásku. Láska znamená být tomu druhému k dispozici bez ohledu na okolnosti. Skutečně někoho milovat znamená akceptovat pozitivní i negativní vlastnosti tohoto člověka a být s ním v dobrém i ve zlém. Pokud vás partner opravdu miluje, bude pro vás dělat hezké maličkosti, například vám doplní benzín do auta, nakoupí vám nebo vám přinese polévku, když jste nemocní. Tyto laskavosti se nemusí přehánět, ale pokud vás partner miluje, bude mu dělat radost, že pro vás může něco udělat.   Láska není jen o tom, co vám partner může dát, ale také o tom, co můžete dát vy svému partnerovi. Pokud vás partner skutečně miluje, bude pro vás tyto věci dělat aniž byste se museli ptát. Mělo by být samozřejmostí, že čas od času potřebujete pomoci. Pokud musíte o laskavost vždy žádat, není to pravá láska. Součástí lásky je chtít trávit s partnerem co nejvíce času, i když to není zrovna praktické. Pokud vás partner skutečně miluje, bude s vámi chtít být co nejčastěji. Neznamená to ale, že byste k sobě měli být připoutaní a dělat úplně vše společně. Znamená to, že byste měli využívat příležitost a snažit se trávit co nejvíce času společně.  Partner by s vámi ale neměl chtít být 24 hodin denně. Pokud si na vás ovšem udělá čas jen jednou nebo dvakrát měsíčně, pravděpodobně nejde o skutečnou lásku. Pokud vás partner skutečně miluje, bude chtít být stále s vámi, ale také bude dobře vědět, kdy vám má dát prostor dělat si co chcete. Pokud s vámi partner chce být neustále, není to láska, ale pobláznění. Postupem času si dva lidé uvědomí, že si stále musejí udržovat vlastní identity.  Pokud s vámi partner chce trávit veškerý čas, může to znamenat, že je nejistý a nemá moc sebevědomí. Pravá láska znamená porozumění. Zní to sice hloupě, ale partner by vás měl chápat, aby vás mohl milovat. Pokud rozumí vašim náladám, ví co chcete a co nechcete a ví, co vás udělá šťastnými, pravděpodobně jde o pravou lásku.  Je v pořádku zůstat částečně tajemní – partner vás nemusí chápat na 100%, ale měl by pochopit, jak se cítíte alespoň většinu času. Pokud vás partner skutečně miluje, pochopí, že některé věci, které jsou dobré pro vás nemusejí být dobré pro něho a například pochopí, když budete muset vydržet nějakou dobu jeden bez druhého. Pokud vás skutečně miluje, pochopí, že kvůli kariéře mořského biologa budete muset strávit léto na odlehlém ostrově, nebo že se před testem potřebujete učit a dobře vyspat a nemůžete strávit večer s ním.  Pokud partner chce pro oba z vás jen to nejlepší, pravděpodobně vás nevidí jako individualitu s vlastními potřebami a touhami. Pokud vás opravdu miluje, bude s vámi nejen v dobrém, ale také ve zlém a bude vám pomáhat dosahovat svých cílů a posouvat se v životě dál. Pokud vás skutečně miluje, bude s vámi při veselých chvílích, bude s vámi při obhajování vaší diplomky a odveze vás i na pracovní pohovor. Bude vám k dispozici, kdykoli si budete chtít o něčem promluvit.  Pokud vás partner skutečně miluje, bude vás podporovat v tom, co máte rádi, bude vás povzbuzovat ve vašich zájmech i když s ním nemají nic společného.

english_section_name: Notice What the Person Does


summary: Zvažte, zda chcete nechat své dítě obřezat. Udržujte oblast v čistotě. Pokud chcete zorganizovat obřad Brit Mila (židovská obřízka), najděte si mohela.

document: Je to běžná praxe v nemocnicích v USA, kde se děti obřezávají několik dní po narození. Rekonvalescence je v takovém případě velmi rychlá a relativně bezbolestná. Rozmyslete si, zda to chcete, nebo zda rozhodnutí necháte na dítěti samotném, až bude dospělé.  Rodiče se často rozhodnou u dítěte pro obřízku, aby vypadalo stejně jako otec nebo bratři a nebylo později zmatené, až bude vyrůstat. Promluvte si se svým pediatrem nebo porodníkem. Zákrok je velmi rychlý a uzdravení je jednoduché, protože budete pouze udržovat oblast v čistotě. Nepoužívejte k tomu vlhčené ubrousky nebo jiné roztoky a několik prvních dnů pouze omývejte místo houbou a teplou vodou s mýdlem. Někteří pediatři doporučují, aby penis zůstal zakrytý, jiní se naopak přiklánějí k tomu, že se rána lépe hojí nezakrytá. Pokud chcete penis obvázat kouskem gázy, naneste na něj nejprve trochu vazelíny, abyste zabránili bolestivému tření. Brit se obvykle neprovádí v nemocnici, ale na jiném speciálním místě. Abyste obřad zařídili, promluvte si se svým rabínem nebo jiným poradcem přes svou víru.

english_section_name: Getting Your Child Circumcised

summary: Měli byste porozumět tomu, co to obřízka je. Zjistěte si o zákroku co nejvíc. Seznamte se s výhodami obřízky. Seznamte se s riziky. Obejděte si kliniky ve vašem okolí. Připravte se na operaci.

document: Pokud se pro obřízku rozhodnete, lékař provede krátký a relativně jednoduchý chirurgický zákrok, který trvale z penisu odstraní část předkožky. Po správné rekonvalescenci se penis normálně zahojí, pouze na něm nebude předkožka, která jde přetáhnout přes žalud.  Nejčastěji se předkožka provádí na novorozencích, ale požádat o ni mohou i dospělí zájemci, většinou z estetických nebo náboženských důvodů. Obřízku by měl vždy provádět pouze řádně vystudovaný lékař nebo židovský mohel s dobrou reputací a mnoha zkušenostmi. V žádném případě byste se nikdy neměli pokoušet obřezat sami sebe. Pokud se rozhodnete, že chcete obřízku podstoupit, promluvte si o tom s lékařem a naplánujte si konzultaci. Všeobecně celý proces zahrnuje následující kroky:  Vaše genitálie je třeba vyčistit a připravit na operaci. Anestezie se provádí lokální blokací zádového nervu.  Lékař nůžkami rozstřihne předkožku na horní straně penisu, druhý řez udělá na předkožce zespoda a pak předkožku odřízne po obvodu penisu dole pod okrajem žaludu. Okraje předkožky lékař zatáhne zpátky a cévy buď zašije stehy, nebo použije kauterizaci, která spočívá v tom, že s pomocí elektrického proudu jejich přerušené konce zahřeje, aby se krvácení zastavilo. Nakonec se zašije odříznutý lem předkožky a penis se lehce zaváže obvazem, aby mohla začít vaše rekonvalescence. Přínosů pro zdraví je údajně mnoho, nicméně nebyly vědecky podložené a většina obřízek se tak provádí z kosmetických nebo náboženských důvodů. Předpokládá se, že obřízka snižuje riziko nákazou sexuálně přenosných chorob, infekcí močového ústrojí a rakovinou penisu. Někteří dospělí, kteří se pro tento zákrok rozhodnou, to dělají kvůli lepší hygieně, protože neobřezaný penis je náročnější na „údržbu“ a je sexuálně méně přitažlivý, než penis obřezaný.  Snížení rizika nejrůznějších nemocí je poměrně malé – infekce močových cest a rakovina penisu jsou i tak u mužů dosti vzácné, zatímco pohlavně přenosné choroby jsou stejně snadno přenosné, pokud nedodržíte zásady bezpečného styku. Většina dospělých mužů se nechává obřezávat kvůli estetickým požadavkům a snadnější hygieně, nebo kvůli svému náboženskému přesvědčení.  V méně obvyklých případech se obřízkou napravuje fimóza nebo zúžená předkožka, akutní zánět žaludu po prodělání balanitidy, případně parafimóza, při které se předkožka zaškrtí a nejde přetáhnout zpátky. Obřízka sama o sobě zahrnuje řezání do vašich genitálií a odstranění nejcitlivější přední části předkožky na penisu. Jako při každé jiné dobrovolné operaci je tu možnost nejrůznějších komplikací. Obvykle se zákrok provádí na novorozencích. U dospělých pak musíte počítat s delším obdobím nepohodlí při rekonvalescenci. Mnoho lidí také tvrdí, že obřízka může poškodit nervová zakončení v penisu a nenávratně ovlivnit sexuální potěšení. Obřízka u dospělých je věc osobního rozhodnutí a je poměrně kontroverzní. Někteří si ji nemohou vynachválit, jiní tomuto zákroku nemohou přijít na jméno. Ať už se rozhodnete jakkoliv, vždy se dobře promyslete případné výhody a rizika zákroku. Pokud vám více vyhovuje konzultace v soukromí, poraďte se se svým praktickým lékařem. Můžete také zavolat do nemocnice a požádat o hovor s urologem, to je další možnost, jak si zjistit víc o případných výhodách a rizicích a získat přesnou představu o tom, jak bude zákrok a následná rekonvalescence probíhat.  U dospívajících a dospělých se obřízka provádí v anestezii a rekonvalescence trvá přibližně dva týdny. V některých nemocnicích obřízku u dospělých neprovádí, pokud k ní není zdravotní důvod. Jestli jste opravdu rozhodnuti nechat se obřezat, připravte se na to, že budete možná muset chvíli hledat, než najdete vhodné zařízení. Naplánujte si dopředu čas, který budete potřebovat na zotavenou, počítejte obvykle se dvěma týdny. Jestliže se necháváte obřezat z náboženských důvodů, využijte čas předtím k tomu, abyste vykonali případné rituály, které se zákrokem souvisejí. Promluvte si s představeným své církve a požádejte o radu.

english_section_name: Understanding Circumcision

summary: Udržujte místo čisté a suché. Noste volné bavlněné spodní prádlo. Používejte léky podle návodu.

document: Několik prvních dní si raději oblast genitálií zakryjte voděodolným materiálem, až se budete sprchovat nebo koupat. Po použití toalety udržujte oblast co nejčistší. Aby se rána rychle zahojila, nechte ji v suchu. Váš lékař vám dá přesnější informace a někdy i léky ke kožnímu podání, ale celkově platí, že musíte místo udržovat v suchu a čistotě. Během dne si spodní prádlo měňte, aby bylo místo stále čisté. Noste rovněž oblečení, které je v rozkroku volnější, aby mohl okolo rány volně proudit vzduch. Vyhýbejte se nošení těsných džín a raději si pořiďte bavlněné šortky nebo podobné volné kalhoty. Lékař vám pravděpodobně předepíše znecitlivující mast proti bolesti, nebo jiné léky ke kožnímu podání. Natírejte je pravidelně podle instrukcí. Můžete místo také natírat vazelínou, aby se během léčení neodíralo.

english_section_name: Recovering from Circumcision


summary: Připravte se na stříhání. Všechny vlasy si sepněte na temeni hlavy. Sjeďte s gumičkou až na konec culíku. Zkontrolujte si svůj střih.

document: Umyjte si vlasy a vysušte si je, protože s mokrými vlasy se hůře pracuje. Pročešte si je řídkým hřebenem, abyste rozpletla všechny zamotané vlasy a měla je krásně hladké. Předkloňte se, vyčešte si vlasy dopředu a rukama si je podržte na temeni hlavy. Udělejte si tam culík a potom se zvedněte. Vlasy musí být krásně rovně uhlazené podél celé hlavy, protože když nebudou hladké, sestříhání nebude pravidelné. Zastavte se několik centimetrů od konce culíku. Pokud chcete jen mírně postupně sestříhané vlasy, posuňte si gumičku co nejdál ke konci culíku. Pokud chcete dramatičtější sestřih, nechejte si gumičku asi 10 cm nad koncem culíku. Tato metoda vám dodá střih, který hezky orámuje obličej a vzadu nechá dlouhé prameny. Pokud chcete délku pramenů upravit, opatrně si dostříhejte každý pramen zvlášť.

english_section_name: Layering Long Hair

summary: Připravte si vlasy na sestřih. Rozdělte si vlasy na dvě části. Hřebenem si zvedněte přední stranu horní části vlasů. Zastřihněte si tuto část vlasů. Rozdělte si vlasy uprostřed. Zastřihněte si boční strany. Zkontrolujte si střih.

document: Krátké vlasy se nejlépe stříhají za mokra, abyste dosáhla preciznějšího střihu. Umyjte si vlasy a použijte kondicionér. Potom si je vysušte ručníkem.   Krátké vlasy se stříhají hůře než dlouhé vlasy, protože je potřeba každou vrstvu ostříhat zvlášť. Prohlédněte si své vlasy a rozhodněte se, kde přesně chcete postupně sestříhávat a jak krátké vlasy nakonec chcete mít. Stříhejte si vlasy v dobře osvětlené koupelně s alespoň dvěma zrcadly, abyste mohla stále kontrolovat, jak to vypadá. Krátké vlasy si musíte nejprve oddělit. Rozdělte si je hřebenem následovně:  Udělejte si horní sekci a vytvořte si pěšinku na obou stranách hlavy. Tím se vám udělá horní část vlasů, která bude mezi těmito dvěma pěšinkami. Vyčešte si tuto část dopředu a obě boční části dolů, abyste měla vlasy dobře oddělené. Horní část si rozdělte na dva prameny – první bude od temene hlavy k čelu, druhý od temene hlavy až k týlu. Zvedněte si ji do pravého úhlu k hlavě a podržte si ji pevně mezi prsty. Prsty byste měla mít kolmo k hlavě. Ostrými nůžkami si zastřihněte konečky vlasů, které vám trčí z prstů. Pusťte vlasy, vezměte si mezi prsty další pramen na jiném místě, znovu si ho zvedněte do pravého úhlu a zastřihněte ho ve stejné délce, jako první pramen vlasů.   Tímto způsobem postupujte dál, dokud nebudete mít celou horní stranu vlasů ostříhanou. Rozprašovačem si v průběhu stříhání stříkejte vlasy tak, aby byly stále vlhké. Všímejte si, které vlasy už máte ostříhané a které ne. Při práci s krátkými vlasy by byl problém, kdybyste si jeden pramen ustřihla dvakrát. Všechny vlasy by měly být zastřiženy na stejnou délku. Až budete hotova, vytvoří vám na hlavě postupný sestřih. Až budete mít horní stranu vlasů ostříhanou, udělejte si pěšinku přímo uprostřed hlavy. Postupujte zepředu dozadu ke krku a po jednom prameni si zastřihujte vlasy i na boku. Vždy si pramen chytněte mezi prsty a ostrými nůžkami ho ustřihněte. Potom si vezměte další pramen. Pokračujte tak dlouho, dokud se nedostanete až k zadní straně horní části vlasů a potom sestříhejte i druhou stranu. Pokud máte někde nepravidelný sestup, nebo chcete kratší vrstvy, nůžkami si opatrně vlasy po malých pramíncích spravte. Pokud si chcete ostříhat i ofinu není se čeho bát.

english_section_name: Layering Short Hair


summary: Kriticky se zamyslete nad svými gesty a řečí těla. Navažte oční kontakt. Vyjadřujte zájem tělesnými signály. Buďte aktivní posluchač. Trénujte úsměv. Vystupte ze své “komfortní zóny. Případná "selhání" berte jako poučení.

document: Neverbální komunikace a oční kontakt o vás řeknou víc, než slova sama o sobě. Způsob držení těla vysílá okolí jasné a čitelné signály. Lidé si ostatní zaškatulkují jako atraktivní, příjemné, schopné, důvěryhodné nebo agresivní během zlomku vteřiny. Na první dojem máte tedy asi desetinu sekundy.  Například vyvoláte špatný dojem, když si budete dávat nohy křížem, hrbit se, držet před sebou zkřížené ruce atd. Vysíláte tím signál, že se v dané situaci necítíte příjemně. Může to působit dojmem, že se nechcete bavit s ostatními. Sebevědomí a sílu můžete naopak vyjádřit tím, že se otevřete. Nezasahujte do osobního prostoru ostatních lidí, ale ten svůj si jasně vymezte. Ať už stojíte či sedíte, pevně si opřete nohy o zem. Ramena zatlačte dozadu a vypněte hrudník. Neukazujte prstem, neošívejte se ani nepřenášejte neustále váhu z nohy na nohu.  Vaše řeč těla také ovlivňuje, jak se cítíte. Lidé, kteří užívají “slabou” řeč těla, například se opticky dělají menší nebo si tvoří obranu v podobě zkřížených rukou a nohou, zažívají zvýšený přísun kortizolu – stresového hormonu, který je spojován s pocity ohrožení. Můžete být společenštější už jen tím, že se budete dívat do očí. Přímý pohled si lidé obvykle vykládají jako pozvánku k navázání dalšího kontaktu. Pokud druhá osoba váš pohled opětuje, znamená to, že pozvánku k navázázání kontaktu přijímá.  Lidé, kteří se při hovoru dívají do očí, jsou často vnímáni jako přátelštější, otevřenější a důvěryhodnější. Extroverti a sociálně sebevědomí lidé se na toho, s kým zrovna hovoří nebo jinak komunikují, dívají mnohem častěji a déle. Oční kontakt mezi lidmi prohlubuje pocit spojení a platí to i o očích na fotografii nebo třeba na obraze.  Pokuste se o oční kontakt s druhým člověkem po dobu přibližně 50% doby, kdy mluvíte a asi 70% času, kdy nasloucháte. Udržte pohled z očí do očí asi 4 až 5 vteřin a pak oči stočte jinam. Když jste sami, sedíte nebo stojíte jinak, než ve společnosti lidí – řečí těla přitom můžete jasně komunikovat. “Otevřená gesta” o vás říkají, že jste k mání a že máte o druhého člověka opravdový zájem.  Otevřená řeč těla zahrnuje například uvolněné ruce a nohy, úsměv a přímý pohled rovně před sebe a kolem dokola celé místnosti.  Jakmile s někým navážete kontakt, dejte najevo svůj zájem. Například když během hovoru lehce nahnete tělo směrem k druhému člověku a skloníte hlavu na stranu, ukážete, že vás konverzace baví, a že vás zajímá to, co dotyčný říká. Mnoho neverbálních signálů slouží k vyjádření fyzické přitažlivosti, ale mohou fungovat i tehdy, když o druhého nemáte sexuální zájem. Když někomu nasloucháte, ukažte, že o něj máte opravdový zájem. Soustřeďte se na to, co říká. Dívejte se na něj, když mluví. Přikyvování, krátké projevy souhlasu jako zamručení “mmmm”, úsměv, to všechno dává najevo, že vás konverzace baví a že jí věnujete pozornost.  Nedívejte se přes rameno za osobu, se kterou jste v kontaktu, ani netěkejte očima po místnosti na víc, než jen několik vteřin. Znamená to, že se nudíte a že vás dotyčný nezajímá. Zopakujte ústřední myšlenku nebo použijte jako součást své odpovědi. Například pokud se na baru seznámíte s člověkem, který vám vyprávěl o tom, že je jeho koníčkem rybaření, můžete odpovědět:” Páni, nikdy jsem na rybách nebyla. Tak jak to popisuješ to musí být báječné a zábavné”. Druhému tak dokážete, že jste ho opravdu poslouchali a ne že jste si v hlavě dělali nákupní seznam a vaše myšlenky byly bůhvíkde. Než odpovíte, nechte druhého domluvit. Neskákejte do řeči. Při naslouchání si neformulujte odpověď, abyste ji mohli vypálit hned, jak druhý domluví. Soustřeďte se na komunikaci jako takovou. Lidé dovedou rozlišit upřímný a falešný úsměv. Opravdový úsměv aktivuje svaly okolo vašich úst a také okolo vašich očí.  Upřímný úsměv snižuje hladinu stresu a vyvolává v lidech, co se usmívají, pocity štěstí a spokojenosti.  Trénujte si upřímný úsměv. Představte si situaci, kdy chcete ukázat pozitivní emoce, například štěstí nebo lásku. Stoupněte si před zrcadlo a cvičte si úsměv. Pozorujte, zda se vám objeví jemné vrásky kolem koutků očí – známka opravdového, srdečného úsměvu. ” Každý člověk má svou přirozenou zónu “optimální úzkosti,” nebo “prospěšného nepohodlí,” která se nachází těsně za hranicemi normální zóny komfortu. Když z ní vykročíte, budete mnohem ochotněji riskovat, ale zároveň se nebudete cítit ohroženi, protože nejste příliš daleko od svého bezpečného místa, takže vás neochromí úzkost a strach.   Například když začínáte v nové práci nebo jdete na první rande, případně přestupujete na jinou školu, budete se ze začátku pravděpodobně snažit usilovněji, protože je celá situace pro vás nová. Zvýšená pozornost a úsilí samozřejmě zlepší to, jak si v situaci povedete.  Jděte na to pomalu. Když zajdete moc daleko nebo ze své komfortní zóny vystoupíte příliš rychle, můžete nadělat víc čkody, než užitku, protože vaše úzkost překročí onu “optimální hladinu” a vy budete vystresovaní. Zkuste nejprve ze zóny komfortu udělat jen malý krůček ven. Jak si postupně na riziko přivyknete a budete extrovertnější, můžete zkoušet větší výzvy. Když riskujete, musíte počítat i s tím, že to občas zkrátka nevyjde tak, jak jste si představovali. Je pak snadné se na takové situace dívat jako na "selhání." Problem je, že takový náhled na věci je velmi omezující. I to, co vypadá jako katastrofa, vám může dát dobré poučení do budoucna.  Zamyslete se nad tím, jak jste se k situaci postavili. Co bylo původně vaším cílem? Stalo se něco, co ve vašem plánu nebylo? Co byste po předchozí zkušenosti ve stejné situaci udělali jinak? Co jste udělali pro to, abyste zvýšili své šance na úspěch? Například pokud vaším cílem bylo "poznat víc lidí," zamyslete se nad svými činy. Šli jste někam, kde jste téměř nikoho neznali? Vzali jste s sebou kamaráda? Hledali jste místo, kde byste mohli potkat lidi, se kterými máte společné zájmy? Očekávali jste, že se z vás ihned stane hvězda večírků, nebo jste si rozumně naplánovali menší, dosažitelné cíle? Pokuste se o úspěch znovu, teď, když už máte víc zkušeností. Soustřeďte se jen na to, co můžete ovlivnit. Když selžete, snadno propadnete pocitům bezmoci, že neuspějete, ať už se budete snažit jakkoliv. Zatímco některé věci nemůžete nijak ovlivnit, jiné ano. Myslete na to, co je ve vaší moci změnit a zvažte, jak můžete chyby příště využít ke svému prospěchu. Možná že spojujete svou vlastní hodnotu s tím, jak se vám ve společnosti daří. Zkuste se soustředit spíš na snahu než na výsledky (které nemusejí záviset čistě na vás). Trénujte sebepřijetí i ve chvílích, kdy zakolísáte. Díky tomu se vám při příštím pokusu povede lépe.

english_section_name: Communicating With Your Body

summary: Naučte se před lidmi poděkovat. Navažte oční kontakt. Představte se. Ptejte se na otázky, na které se nedá odpovědět jen ano nebo ne. Lichoťte. Hledejte společné zájmy. Věnujte pozornost tomu, co druhé opravdu zajímá. Mluvte s kolegy v práci. V nejlepším se má přestat. Až se naučíte komunikovat s lidmi, které trochu znáte, začněte trénovat rozhovory i s úplně neznámými lidmi během celého dne.

document: Někoho sice vídáte třeba každý den, ale nikdy si ho vlastně nevšimnete. Abyste byli společenštější, musíte si začít všímat lidí kolem sebe. Až si příště budete objednávat kávu nebo budete platit u pokladny v supermarketu, usmějte se na obsluhu. Navažte oční kontakt a řekněte “Děkuji”. Díky těmto malým gestům se budete cítit mnohem pohodlněji a přirozeněji při interakci s jinými lidmi. A navíc dotyčnému zpříjemníte pracovní den. Malá pochvala má také velikou moc, obzvlášť ve službách. Myslete na to, že chlapík ve vaší oblíbené kavárně nebo pokladní v supermarketu obslouží desítky nebo stovky lidí denně a většina z nich je ignoruje, nebo se chová hrubě. Když řeknete něco jako, "Páni, vy jste ale rychlý", ukážete, že člověka oceňujete. Pokud jste ve společnosti druhých lidí, třeba na večírku, snažte se očima navázat kontakt s ostatními. Jakmile se vám podaří něčí pohled zachytit, mile se usmějte. Pokud se na vás ten druhý nepřestává dívat, popojděte blíž a představte se. Když vám dotyčný úsměv oplatí, je to dobré znamení.   Jestliže druhý člověk nereaguje, nechte ho být. Je velký rozdíl mezi tím "být společenský" a "být vlezlý." Je zbytečné se pokoušet o kontakt s někým, kdo o něj nestojí. Nezapomínejte, že tenhle způsob nefunguje v situacích, kdy lidé neočekávají, že se k nim někdo bude chtít přiblížit, například v hromadném dopravním prostředku. Být společenský znamená mimo jiné vědět, kdy je vhodné se k druhým přiblížit a kdy si držet odstup. Nemusíte být Miss Sympatie, stačí být společenský a přátelský. Představte se, prohoďte, že jste tu noví, nebo druhému řekněte něco hezkého.  Hledejte další “stydlíny.” Asi se nebudete cítit úplně nejlépe, pokud se ze zakřiknuté šedé myšky rovnou pokusíte stát královnou večírků. Pokud jste mezi lidmi, zkuste jedince, kteří se také trochu stydí a nebo kteří se drží stranou. Je slušná šance, že se cítí stejně jako vy. Pravděpodobně budou potěšeni, že vy jste udělali ten první krok a pozdravili je “Ahoj”. Buďte kamarádští, ale netlačte na pilu. Jakmile se představíte a zeptáte se na pár otázek, přesuňte se k někomu jinému, pokud o vás druhá osoba nejeví zájem. Jeden ze způsobů, jak se ve společnosti blýsknout, je pokládat druhým otázky s otevřeným koncem. Je mnohem lehčí zapříst rozhovor s někým novým, pokud ho povzbudíte k tomu, aby mluvil o sobě. Pokud jste už navázali oční kontakt a vyměnili si úsměvy a stojíte nedaleko, začněte hovor vhodnou otázkou. Tady je několik nápadů:  Jak se vám líbí ta kniha/časopis? Co tady v okolí nejraději podnikáte? Kde jste koupila to skvělé tričko? Pokud máte zájem o lidi, všímejte si drobností, které se vám líbí a které oceňujete. Pak je můžete pochválit. Dávejte si jen pozor na to, aby byly vaše komplimenty upřímné. Každý vycítí falešné lichocení. Udělejte to takhle:  Tu knihu jsem také četl. Skvělá volba! Máte úžasné boty. K té sukni se opravdu hodí. To je oříškové latté? Báječné, každé pondělí si ho dávám pro dobrou náladu. První rozhovory mezi dvěma lidmi by měly být o tom, co mají oba společného. Abyste rychle zjistili, co vás spojuje, klaďte ty správné otázky. Pokud spolu pracujete v jedné firmě nebo máte společné přátele, případně sdílíte cokoliv jiného, mělo by to být snazší. Začněte mluvit o práci, o společném známém nebo o společném koníčku – tím si otevřete prostor pro další témata.  Jestliže dotyčného vůbec neznáte, berte situaci jako příležitost k tomu, abyste vy přišli s tématem rozhovoru. Například pokud se nacházíte v knihkupectví, zkuste se někoho zeptat, jakou knihu by vám doporučil. Jestliže stojíte v dlouhé frontě, proneste o tom nějaký odlehčený vtip. Dávejte si pozor na komentáře, které zní ostře a které odsuzují. Klidně můžete někomu říct, že se vám líbí jeho sestřih a zeptat se, do jakého kadeřnictví chodí. Nebo že už dlouho sháníte podobné tenisky, jaké má na sobě, ale nevíte, do kterého obchodu zajít. Vyhýbejte se ale za každou cenu věcem, které mohou druhého urazit. Nekomentujte velikost oblečení, barvu kůže ani fyzický vzhled. Jestliže se osoba A vyžívá v rozhovorech o termodynamice a největší koníček osoby B je pravá italská káva, konverzace daleko nedojde. Jeden zúčastněný se bude muset vzdát a přijmout hovor o zájmech toho druhého. Zkuste to být vy. Když začínáte nezávaznou, krátkou konverzaci, snažte si všimnout toho, kdy se druhý nadchne. Nebojte se, uslyšíte to, a také uvidíte. Tvář se rozjasní a bude vyzařovat nadšení (totéž se stane s hlasem) a řeč těla se zvýrazní. Pokud chodíte do práce, je pravděpodobné, že se pohybujete v prostředí, kde je kontakt s ostatními lidmi snadný, pokud se budete trochu snažit. Pohybujte se v místech, kde se spolupracovníci sdružují, například v kuchyňce, v kantýně nebo v open space kanceláři.  Kancelář ani výtah není vhodné místo pro rozebírání ožehavých témat. Zapomeňte na politiku nebo náboženství. Raději vtáhněte lidi do hovoru o populárních tématech jako je kultura či sport. I když se samozřejmě najdou tací, pro které jsou i tohle citlivá témata, je velká šance, že rozhovor bude plynout v přátelském a uvolněném duchu. Být společenský v práci může být velmi důležité. Když se nebudete stranit ostatních, lidé vás budou vnímat jako přátelské a pozitivně naladěné. Vytváření kontaktů v práci a hovory s kolegy vám navíc mohou zajistit, že si vás v dobrém slova smyslu konečně všimnou a dostane se vám ocenění, jaké si zasloužíte. Nechte druhého, aby se těšil na pokračování. Dobrý nápad je nechat dvířka otevřená pro pokračování v hovoru. Buďte milí a ukončete koverzaci tak, aby dotyčný neměl pocit, že jste ho odkopli.  Například pokud jste se spolu bavili o svých pejscích, zeptejte se druhého na místní cvičák. Pokud odpoví mile, zkuste navrhnout, abyste šli společně: “Takže říkáš ten cvičák Pod Horou? Nikdy jsem tam nebyl. Co kdybychom příští sobotu vyrazili spolu?” Když navrhnete konkrétní termín, účinek bude mnohem větší, než u neurčitého “tak někdy pojďme spolu”, protože ukazujete, že to myslíte vážně a ne jen ze slušnosti. Jakmile bude hovor u konce, ještě jednou připomeňte jeho hlavní téma. Druhý se tak bude cítit dobře, protože jste opravdu poslouchali, co říkal. Například “Tak hodně štěstí na tom nedělním maratonu. Těším se, že o tom v pondělí povyprávíš.” Na konci rozhovoru dejte najevo, že jste se bavili. “Rád jsem si s tebou popovídal” nebo “ráda jsem vás poznala” zajistí, že se druhý bude cítit vážený. Nejprve se asi budete cítit divně, když budete mluvit s někým, koho vůbec neznáte a s kým byste se normálně neseznámili. Ale čím častěji to budete dělat, tím to bude snazší.

english_section_name: Mastering the Art of Conversation

summary: Bojujte se svým vnitřním kritikem. Buďte společnští v mezích svých možností. Prostě začněte. Dávejte si realistické cíle. Uvědomte si, že sociální obratnost je dovednost, která se dá naučit. Připomínejte si minulé úspěchy.

document: Změnit chování je náročné, obzvlášť pokud to, čeho se snažíte dosáhnout, pro vás není přirozené. V hlavě se vám možná bude ozávat hlásek, který vám našeptává “Ona se s tebou nechce přátelit. V tom rozhovoru nemáš co nabídnout. Ať řekneš cokoliv, bude to hloupé.” Takové myšlenky jsou založeny na strachu, ne na faktech. Postavte se jim a připomínejte si, že máte myšlenky a nápady, které ostatní chtějí slyšet.  Zkuste se nad podobnými úvahami racionálně zamyslet, když vám proběhnou hlavou. Například když sedíte v práci za stolem, okolo projde kolegyně a nepozdraví vás, možná vám proběhne hlavou, “Určitě je na mně naštvaná. Co jsem zase udělala? To bylo hned jasné, že z nás nikdy nemůžou být přátelé.” V té chvíli se zastavte, vraťte se o krok zpátky a zamyslete se, jaké pro své tvrzení máte důkazy. Moc jich není, že? Položte si otázku: Řekl mi ten člověk, když byl na mě naštvaný? Pravděpodobně ano, takže kdyby se zlobil teď, řekl by vám to rovněž. Udělali jste opravdu něco, co by ho mohlo popudit? Není pravděpodobnější, že prostě nemá svůj den, nebo že když kolem vás procházel, myslel na něco jiného? Možná jste od přírody stydliví a proto zbytečně zveličujete, jak se vaše chyby jeví ostatním. Myslete na to, že pokud budete otevření, přátelští a upřímní, většina lidí vám občasné přešlapy odpustí. Když se budete tlouct do hlavy za každou nepovdenou drobnost, úzkost vám bude bránit v osobním růstu. Není nic špatného na tom být nesmělý introvert. Rozhodněte se, co na sobě chcete změnit a pusťte se do toho, ale dělejte to kvůli sobě, ne proto, že vám to někdo doporučil.  Udělejte si jasno v tom, proč vám vaše stydlivost vadí. Možná že pojmenování věcí jejich pravým jménem vám je pomůže vyřešit. Třeba se chcete jen naučit, jak se cítit příjemně při hovoru s druhými lidmi. Když budete sami sebou, ačkoli introvertem, bude vám lépe, než když se budete nutit do extroverze za cenu toho, že potlačíte svou osobnost. Přemýšlejte o tom, ve kterých konkrétních situacích se projevuje vaše stydlivost. Jak vaše tělo reaguje? Jak se chováte? Když budete předvídat své chování, budete nad ním mít kontrolu. Když budete čekat na to, až se na změnu budete cítit, s největší pravděpodobností se nepohnete z místa a k žádným změnám se neodhodláte. Své šance na úspěch můžete zvýšit jedině tak, že se budete chovat tak, jak byste si přáli – bez ohledu na to, jak moc si na začátku věříte. Vaše očekávání a tužby dost často opravdu povedou k výsledkům. Jak se říká, pokud se to neděje, tak to hrajte, dokud se role nestane vaší přirozenou součástí. Nezapomínejte, že změnit vlastní chování je běh na dlouhou trať. Vymyslete si uskutečnitelné cíle a pokud občas selžete, netrapte se kvůli tomu. Je to úplně normální. Rozhodněte se, jaké výzvy zkusíte pokořit. Být vice společenský může pro vás znamenat čelit jiným úskalím než pro druhé lidi. Například každý den navázat oční kontakt s druhým člověkem pro vás může být male osobní vítězství. Dávejte si proto smysluplné cíle. Jakkoli vám připadá, že pro některé lidi je to snadné, i oni své schopnosti muesli získat časem a ovládnout je. Když to dokázali oni, můžete to dokázat i vy. Tím, že si vytyčíte cíle a budete pracovat na tom, abyste byli společenštější můžete změnit své chování v určitých situacích a k určitým lidem. Znáte-li nějaké společenské lidi, zeptejte se jich. Byli vždycky takoví? Také jim někdy připadá, že by se měli snažit být společenštější? Mají také svou verzi určité sociální fóbie, své starchy ze ztrapnění? Budete překvapeni, že odpovědi pravděpodobně budou ne, ano a ano. Je to zkrátka vlastnost, o které rozhodujete jen vy sami a kterou si můžete vybudovat. Až budete na večírku, může se stát, že vás při představě komunikace s lidmi přemůže stará úzkost. Do hlavy se vám vplíží negativní myšlenky a vy budete pochybovat, zda zvládnete sociální kontakt s ostatními hosty. Pokud se to stane, vybavte si situace, kdy jste ve společnosti úspěšně komunikovali a kdy vám bylo příjemně. Je pravděpodobné, že ve společnosti příbuzných a přátel jste uvolněnější, alespoň někdy. Přeneste tento úspěch do stávající situace. Když lidé myslí na chvíle, kdy úspěšně překonali strach, dostaví se pocit sebevědomí a hrdosti.

english_section_name: Thinking Positively, Effectively, and Confidently

summary: Dávejte si konkrétní, rozumné cíle. Staňte se členem nějakého klubu. Pozvěte lidi k sobě. Najděte si nějakého koníčka. Oblékejte se správně. Nezapomeňte dál rozvíjet již stávající přátelství. Navzájem lidi představujte.

document: Být společenský je obtížný cíl, protože zahrnuje spoustu drobných změn v chování. Vždycky je lepší si velký cíl rozdělit na několik dílčích cílů. Místo toho, abyste se honili za tím “být společenský”, si dávejte úkoly jako každý den promluvit pár vět s někým neznámým, nebo se každý den usmát na pět různých lidí. Zkuste každý den chvilku konverzovat (nebo pokud je to příliš, tak se alespoň usmát) s někým známým nebo úplně cizím, pozdravte někoho na ulici nebo se číšníka v kavárně zeptejte na jméno. Tahle malá vítězství vás budou motivovat a vy snadno zdoláte i mnohem náročnější výzvy. Pokud vám dělá problém kontakt s druhými lidmi ve společnosti, zkuste vstoupit do klubu lidí s nějakým společným koníčkem. Budete tak mít příležitost k rozhovorům, obvykle v poměrně uzavřeném prostředí, navíc s těmi, kteří mají stejné zájmy jako vy.  Hledejte takový klub, který podporuje komunikaci mezi členy, například kurzy vaření. Můžete pokládat otázky a zapojovat se do diskusí, ale přitom nebude pozornost soustředěna pouze na vás. Podobné situace zvládnou i stydlivější lidé, aniž by se cítili nepříjemně. Sdílené zážitky mají při navazování přátelství velikou moc. Když vstoupíte do klubu, kde budete sdílet věci s ostatními členy, bude snadné začít si povídat – už máte přece něco společného! Nemusíte opuštět svůj dům, abyste byli společenští. Pozvěte lidi na film nebo na večeři k sobě domů. Pokud budete milým a zábavným hostitelem, hosté budou mít pocit, že si jich vážíte (a budou se dobře bavit). Vytvářejte události, které podpoří konverzaci. Můžete návštěvu spojit s ochutnávkou vína, kde bude každý koštovat a lidé si budou o vínu povídat. Nebo uspořádejte večeři, kam každý donese jídlo, uvařené podle receptu své babičky (a kopii receptu). Když budou mít lidé důvod spolu mluvit, večírek bude žít a všichni se opravdu pobaví (a upřímně, jídlo ani víno nikdy neuškodí). Když budete mít záliby, získáte pocit kontroly nad svým životem a díky tomu budete společenštější. Když nám něco skutečně jde, jsme na sebe pyšní a cítíme se sebejistě. Čím více toho budete umět, tím více témat k hovoru budete mít. Koníčky také dávají možnosti seznámit se s novými lidmi. A co víc, mají i příznivé dopady na vaše zdraví, například snižují pravděpodobnost výskytu deprese. To, co máte na sobě, má velký vliv na to, jak se cítíte. Když se obléknete tak, abyste vyjádřili svou osobnost a hodnoty, které vyznáváte, budete mnohem sebevědomější a díky tomu i společenštější.  Jste-li ve společnosti lidí trochu nervózní, oblékněte si něco, v čem se budete cítit silní a přitažliví. Vaše sebevědomí se pak odrazí I v komunikaci s okolím.  Móda může navíc posloužit jako vynikající konverzační udička. Vtipná kravata nebo výrazný náramek mohou prolomit ledy a stát se tématem hovoru. Když někomu pochválíte nějakou součást outfitu, získáte další body k dobru. Pozor, ať se vám do těchto komplimentů nevloudí faleš a urážlivý tón. Větou jako "V těch šatech vypadáš tak hubená!" si koledujete o malér. Podobné komentáře se soustředí na všeobecné normy krásy a nikoli na osobu, se kterou mluvíte. Zkuste raději říct něco hezkého, ale neutrálního, například “ta kravata má báječný vzor” nebo “podobné boty už dlouho hledám, kde jsi je koupila?” Pracujte na vztazích, které máte se starými přáteli, i na těch s lidmi, se kterými jste se seznámili nedávno. Nejen že zůstanete v kontaktu, ale budete získávat další zážitky, které vás a obě dvě skupiny spojí. Staří dobří přátelé jsou skvělý zdroj. Mohou vás představit dalším lidem nebo vás doprovodit na místa, kam byste sami nikdy neměli odvahu zajít. Neignorujte je! Pravděpodobně je trápí stejné věci, jako vás. Součástí společenského styku je také pomáhat ostatním, aby se cítili příjemně. Jakmile se naučíte představovat sami sebe, začněte představovat i své přátele, kteří se navzájem neznají. Když navzájem představíte osoby, které se ještě neznají, nebude docházet k trapným momentům. Zamyslete se nad tím, co o zúčastněných víte – co by mohli mít společného? Až budete mluvit s Janou z obchodu s hudebninami, nezapomeňte zavolat “Hej, Petře! Tohle je Jana. Právě jsme si povídali o tom včerejším koncertě v Lucerně. Jak se ti líbil?”

english_section_name: Getting Out There


summary: Uvědomte si, co je ve vašem životě dobré a co špatné, a zamyslete se nad tím, jak vás tyto věci ovlivňují. Trénujte uvědomělé prožívání. Zamyslete se nad tím, zda je váš vnitřní monolog optimistický nebo pesimistický. Hledejte ve svém životě pozitiva. Pamatujte si, že opravdový optimismus není totéž co slepý optimismus. Napište si každý den nějaké pozitivní ujištění. Nesrovnávejte se s ostatními. Pracujte na zlepšení svého pohledu na život v jedné nebo dvou oblastech. Co nejčastěji se usmívejte.

document: Optimismus neznamená, že se musíte neustále cítit „šťastní“. Ve skutečnosti nemusí být prospěšné nutit se během potenciálně traumatických událostí do pocitů spokojenosti a štěstí. Místo toho se v životě nalaďte na pestrou škálu emocí a přijměte fakt, že přirozenou součástí lidské existence jsou jak pozitivní, tak negativní. Snaha potlačit některý druh emocí může způsobit závažný emocionální stres. Když se budete soustředit na víc než jeden pocit, může vám to v budoucnosti pomoci lépe se přizpůsobovat i v nečekaných situacích. Zvýší se také vaše schopnost udržet si optimismus a být odolnější i tváří v tvář nejistotě.  Negativní pocity se v průběhu let mohou stát zlozvykem. Přestaňte se za negativní emoce a představy obviňovat. Sebeobviňování vám nepomůže, protože se nedívá do budoucnosti a k možnosti růstu – jen se zabývá minulostí, kterou už stejně nezměníte.  Místo toho raději vědomě prožívejte chvíle, kdy se tyto negativní emoce objeví. Může vám v tom pomoci psaní deníku. Napište si, kdy prožíváte negativní myšlenky a pocity a pak se nad nimi zamyslete v kontextu. Soustřeďte se na alternativní možnosti, jak na ně reagovat.  Představte si například, že vás někdo v provozu zablokuje. Budete se okamžitě cítit naštvaní, budete mačkat klakson a nejspíš řidiči sprostě vynadáte, ačkoli vás nemůže slyšet. Do deníku si můžete napsat co se stalo, jak jste se při tom cítili a jaká byla vaše okamžitá reakce. Neposuzujte své jednání jako „dobré“ nebo „špatné“, jednoduše si napište, co se stalo.  Pak udělejte krok zpátky a přemýšlejte o tom, co jste napsali. Byla vaše reakce v souladu s vašimi hodnotami a s tím, jakým člověkem chcete být? Pokud ne – co jste bývali mohli udělat jinak? Na co jste doopravdy reagovali? Například je možné, že jste neměli ve skutečnosti vztek na toho řidiče – možná jste jen měli náročný den a svůj stres jste si vybili na jiném člověku. Při psaní těchto záznamů se dívejte dopředu. Nepoužívejte psaní jen k tomu, abyste se vypovídali ze svých negativních pocitů. Myslete na to, co se z té zkušenosti můžete naučit. Co můžete využít k osobnímu růstu? Můžete z této zkušenosti vyjít jako z příkladu pro další události? Například si možná uvědomíte, že jste reagovali zlostně, protože jste měli stresující den. To vám pomůže uvědomit si, že každý dělá chyby a podpoří to ve vás pocity empatie s druhými lidmi, až bude někdo příště agresivní na vás. Když budete mít předem představu o tom, jak si přejete reagovat na negativní situace, budete v takových chvílích mnohem silnější. Uvědomělé prožívání je klíčovou součástí optimismu, protože vás podporuje v soustředění na vaše emoce v tutéž chvíli, kdy je prožíváte, aniž byste je posuzovali. Negativní reakce se často objevují ve chvíli, kdy se pokoušíme bojovat proti našim pocitům, nebo když dovolíme našim emocím, aby nás oslepily a pak zapomeneme na to, že dokážeme ovládat naše reakce na ně. Soustřeďte se na svůj dech, přijměte své tělo a své pocity a poučte se ze svých emocí, místo abyste je popírali. Budete se cítit mnohem lépe a díky tomu se s negativními pocity dokážete vyrovnat, až se objeví.  Uvědomělá meditace prokazatelně podle mnoha studií pomáhá bojovat s pocity úzkosti a deprese. Může dokonce přeprogramovat to, jak vaše tělo reaguje na stres. Zkuste si najít lekce uvědomělé meditace ve vašem okolí. Návody najdete rovněž na internetu a v různých příručkách.  Zkuste třeba BuddhaNet. Meditaci nemusíte věnovat velké množství času, abyste viděli její účinky. Jen několik minut denně postačí k tomu, abyste vědomě prožívali a přijímali své pocity. Váš vnitřní monolog je skvělým ukazatelem toho, zda se na svět přirozeně díváte pozitivně nebo negativně. Věnujte svému vnitřnímu monologu pozornost během celého dne a sledujte, zda se v něm pravidelně objevují následující formy negativního hodnocení:   Zveličování negativního aspektu situace a vytěsňování těch pozitivních. Automatické obviňování sebe sama za jakoukoliv nepříjemnou situaci nebo událost. Vidění dané situace v těch nejčernějších barvách. V kavárně popletou vaši objednávku a vy jste přesvědčeni, že odteď celý den nebude stát za nic.   Vidíte věci jen jako dobré nebo špatné (nazývá se to polarizace). Pro vás zkrátka neexistuje střední cesta. Je důležité přeorientovat svůj vnitřní monolog tak, abyste se soustředili na to dobré, co je jak ve vás, tak ve světě, který vás obklopuje. I když je pozitivní myšlení jen jedním krokem k tomu, abyste se stali opravdovým optimistou, účinky pozitivního myšlení na lidské zdraví a mysl jsou prokázané. Mohou to být například:   Prodloužená doba života Nižší pravděpodobnost deprese Nižší hladina stresu Zlepšení imunitního systému Lepší psychická a fyzická kondice Menší riziko úmrtí na kardiovaskulární choroby Lepší zvládání náročných a stresových situací Slepý optimismus je situace, kdy jedinec věří, že se nic špatného nemůže přihodit. To může vést k přehnanému sebevědomí a naivitě, nebo dokonce rizikovému chování. Opravdový optimista neignoruje problémy, ani nepředstírá že negativní prožitky a pocity neexistují. Uvědomuje si je, a pak se k nim postaví s větou „Já to zvládnu!”  Například rozhodnout se skákat padákem, aniž byste si o tom něco přečetli a vzali si lekci s profesionálem, protože „to přece musí dopadnout dobře“, je příklad slepého (a nebezpečného!) optimismu. Je to nerealistické a vůbec to nepočítá s faktem, že je potřeba překonávat překážky. Podobným rozhodnutím se zbytečně vystavujete riziku. Skutečný optimista by si uvědomil, že skákání padákem je komplexní sport, který vyžaduje spoustu tréninku a bezpečnostních opatření. Místo toho, aby jej odradila spousta práce, si optimista vytyčí cíl („naučit se skákat padákem“) a pak začne na tom cíli pracovat s přesvědčením, že to určitě dokáže. Když si budete psát krátká prohlášení, připomenete si, že věříte ve vlastní schopnosti a v to, že dosáhnete cíle. Dávejte si tyto poznámky na viditelná místa, kde si je každý den přečtete, třeba na zrcadlo v koupelně, na dveře šatní skříňky, na monitor počítače nebo na dlaždičky ve sprše. Příklady pozitivních ujištění mohou být například:  "Všechno je možné." "Moje okolí nevytváří mne. Já vytvářím svoje okolí." "Jediná věc, kterou mohu ovlivnit, je můj postoj k životu." "Vždycky mám možnost výběru." Závidět je snadné, ale většinou to vede jen a pouze k negativním myšlenkám („On má víc peněz, než já.“, „Ona běhá rychleji, než já.“). Nezapomeňte, že se vždycky najde někdo, kdo je na tom hůř, než vy. Vyhýbejte se negativnímu srovnávání s druhými, soustřeďte se na to pozitivní. Studie ukazují, že stěžování si na problémy je spojeno s depresemi a úzkostí.  Snažte se být vděční za svůj každodenní život – je to skvělý způsob, jak se dostat z kruhu negativního srovnávání. Pište dopisy, ve kterých poděkujete lidem ve svém životě, nebo jim to řekněte osobně. Když se v životě soustředíte na pozitivní věci, vaše nálada a pocit spokojenosti se dramaticky zlepší.  Zkuste si vést deník vděčnosti. Průzkumy ukazují, že muži a ženy, co si každý týden napíšou několik řádků o věcech, které se jim nedávno přihodily a za které jsou vděční, mají ze života celkově větší radost. Pesimismus obvykle pramení z pocitu bezmoci nebo nedostatku kontroly. Pojmenujte jednu nebo dvě věci, které byste ve svém životě chtěli změnit a pracujte na jejich zlepšení. Udržíte si tak víru ve vlastní schopnosti a sílu změnit svůj každodenní život.  Nahlížejte na sebe jako na příčinu, nikoli jako na následek. Optimisté jsou známí svou tendencí věřit, že nepříjemné zkušenosti a události dovedou překonat svým vlastním úsilím a schopnostmi.  Začněte zvolna. Je zbytečné mít pocit, že musíte zvládnout všechno najednou. Pozitivní myšlení může vést k pozitivním výsledkům. V jedné studii byli basketbaloví hráči byli vedeni k pozitivním výsledkům – například nepočítaný hod – díky svým schopnostem a negativním výsledkům kvůli nedostatku snahy. Jejich výkony se výrazně zlepšily. Studie ukazují, že když si na tvář nasadíte úsměv, budete se opravdu cítit šťastnější a optimističtější jak v danou chvíli, tak v budoucnosti. V jiné studii byli někteří lidé požádáni, aby podrželi v ústech tužku (což zapojuje obličejové svaly, zodpovědné za úsměv) a hodnotili komixové obrázky. Těm s tužkou připadaly vtipnější, ačkoliv neměli tušení, že za jejich reakcí stojí právě úsměv. Když vědomě změníte svou tvář v pozitivně naladěnou, vysíláte mozku stejnou informaci a zlepší se vám nálada.

english_section_name: Learning to Embrace Your Emotions

summary: Uvědomte si, jak jste propojeni se světem okolo vás. Zkuste si představit, jaký by byl váš život bez všech pozitiv. Podívejte se na to, co se nachází pod povrchem. Travte čas aktivitami, které vás rozesmějí, nebo vám na tváři vykouzlí úsměv. Osvojte si zdravý životní styl. Obklopujte se přáteli a příbuznými, kteří vám zlepší náladu. Chovejte se hezky k druhým lidem. Uvědomte si, že optimismus je cyklus.

document: Optimismus není něco, co se zkrátka zrodí ve vaší hlavě a vyzáří na povrch – roste mezi vámi a světem, ve kterém žijete. Naučte se uvědomovat si ty aspekty prostředí, se kterými nejste spokojeni a investujte svůj čas a energii do jejich změny.  Snažte se změnit okolní svět k lepšímu konkrétními způsoby, vždy jednu věc po druhé. Můžete se třeba zapojit do nějakého společenského hnutí nebo politického uskupení, které je pro vás důležité. Pamatujte nicméně, že ve světe je obrovská spousta různých kultur a vy jste součástí jen jedné z nich. Neupínejte se k myšlence, že vaše kultura nebo váš způsob vidění světa je nadřazený jiným, nebo ten jediný správný. Přijměte různorodost světa a pracujte na tom, abyste pomohli ostatním lidem, aby po svém dokázali vidět ve svém okolí to dobré a krásné.  Začněte drobnostmi. I přesunutí konkrétních věcí, jako je váš nábytek, může prolomit staré, neužitečné zvyky a umožnit vám vybudovat si nové. Průzkumy ukazují, že zbavit se starých zvyků je snazší, když změníte svou zaběhlou rutinu, protože se tak aktivují jiná centra ve vašem mozku.  To jde ruku v ruce s nutností naučit se přijmout širokou škálu emocí a pracovat s nimi, protože je nemožné experimentovat s tím, co jste nikdy neměli možnost zažít. Místo toho, abyste se snažili zvládat každou jednotlivou emoci tak, že se budete zuby nehty držet svých návyků, experimentujte s nimi a pokoušejte se najít cesty, jak zlepšit prostředí, které sdílíte s druhými. Budujte si cíle a očekávání do budoucna, založené na konkrétních interakcích s ostatními lidmi a prostředím. Díky tomu se vyhnete vytváření nerealistických očekávání od sebe i od druhých. Toto cvičení vymysleli vědci na univerzitě v Berkeley, kteří doporučují, abyste jej prováděli každý týden po dobu 15 minut. Představte si, jak by byl váš život jiný bez něčeho, co milujete nebo za co jste vděční – pomůže vám to rozvíjet optimismus, protože si uvědomíte důležitost věcí, které v běžném životě považujeme často za samozřejmé. Uvědomte si, že máme štěstí, a můžeme být vděční za všechno dobré, co se nám přihodilo, a že se tyto věci nemusely stát. Posílí to váš pocit vděčnosti.  Začněte tím, že se soustředíte na jednu pozitivní událost, která se vám v životě stala, například dosažení nějakého úspěchu, báječný výlet, cokoli, co má pro vás zvláštní význam. Vzpomeňte si na tu událost a na okolnosti, díky kterým se vlastně stala. Zvažte to, jak mohly být tyto okolnosti jiné. Například kdybyste se nenaučili jazyk, díky kterým jste se vydali na tu cestu, nebo kdybyste si nepřečetli v novinách ten inzerát na práci, kterou dnes máte velmi rádi. Napište si všechny možné události a rozhodnutí, která mohla dopadnout úplně jinak a zabránit tomu, aby se tahle pozitivní událost stala. Představte si, jak by váš život vypadal, kdyby se to dobré nestalo. Představte si, co by vám scházelo, kdybyste neměli všechny ty dobré věci, které díky té jedné události postupně přišly. Znovu si uvědomte, že se ta dobrá věc ve skutečnosti stala. Vybavte si, čím vším obohatila váš život. Vyjádřete vděčnost za všechno, co se nemuselo stát, ale stalo a díky tomu máte váš báječný život. Lidé mají přirozenou tendenci vnímat více to, co se v životě pokazilo, než to, co se povedlo. Bojujte proti této tendenci tím, že se nad špatnou událostí zamyslíte, a pokusíte se na ní vidět i světlou stránku. Průzkumy ukazují, že tato schopnost je klíčem k optimismu a pomáhá také odbourávat stres, depresi a zlepšuje vztahy s ostatními. Zkuste tohle cvičení praktikovat po dobu tří týdnů vždy deset minut denně a budete sami překvapeni, jak moc optimističtější se stanete.  Začněte tím, že si napíšete pět věcí, díky kterým dnes máte pocit, že život je přece jen dobrý.  Pak si vzpomeňte na něco, co se nepovedlo úplně podle vašich představ, nebo vám způsobilo frustraci a zklamání. Napište si o té situaci krátký odstavec. Zkuste teď najít na celé záležitosti tři věci, které vám pomohou vidět i její světlou stránku. Například se vám porouchalo auto a protože jste museli chytit autobus, přišli jste pozdě do práce. Není to příjemná situace, ale můžete na ní vidět například tyto světlé stránky:  V autobuse jste potkali nové lidi, se kterými byste se jinak neseznámili Stihli jste autobus, který je mnohem levnější, než kdybyste si do práce museli vzít taxík Vaše auto se dá opravit   I kdyby to byly drobnosti, najděte alespoň tři. Pomůže vám to procvičit si jinou interpretaci událostí a vaše reakce na ně. Dovolte si smát se. Svět je plný humoru: ponořte se do něj! Dívejte se na komedie v televizi, zajděte si na veselé představení, kupte si humornou knížku. Každý člověk má jiný smysl pro humor, takže se soustřeďte na věci, které připadají vtipné vám. Najděte si důvod ke smíchu alespoň jednou za den. Pamatujte na to, že smích je přirozeným lékem proti stresu. Optimismus a pozitivní myšlení jsou úzce spojeny s cvičením a fyzickou pohodou. Je prokázáno, že cvičení přirozeně zlepšuje náladu, protože když vyvíjíme fyzickou aktivitu, naše tělo vylučuje endorfiny.  Věnujte se nějaké fyzické aktivitě alespoň třikrát týdně. Fyzická aktivita nemusí být nutně jen cvičení v posilovně. Jděte na procházku se psem. V práci choďte po schodech místo ježdění výtahem. Jakákoliv tělesná aktivita vám pomůže zlepšit náladu. Omezte užívání omamných a návykových látek, jako jsou drogy a alkohol. Výzkumy odhalily prokazatelnou souvislost mezi pesimismem a nadužíváním drog a/nebo alkoholu. Hrajte si s dětmi nebo běžte se spolu se sestrou na koncert. Trávení společného času s lidmi je často skvělý způsob, jak zmírnit pocit izolace a osamělosti, které právě často vedou k pesimismu a skepsi.  Lidé, kteří hrají roli ve vašem životě, by měli být pozitivní a podporující. Ne každý, koho v životě potkáte, bude naladěný na stejnou vlnu a očekávat totéž, co vy, a tak je to úplně v pořádku. Pokud nicméně zjistíte, že něčí postoje a chování negativně ovlivňují vaše vlastní, zvažte omezení kontaktu s tou osobou. Lidé jsou extrémně náchylní k „emocionální nákaze“, při které postoje a pocity lidí okolo nás snadno ovlivňují jak se cítíme my sami. Negativní lidé mohou zvyšovat vaši hladinu stresu a vytvářet ve vás pochybnosti a vašich schopnostech zvládat těžké situace zdravým způsobem.   Nebojte se se svými vztahy experimentovat. Nikdy nevíte, zda i člověk, který je úplně jiný, než vy, nemůže do vašeho života přinést něco hodnotného. Dívejte se na vztahy jako na chemickou reakci. Je důležité najít tu správnou kombinaci lidí, abyste kultivovali svůj pozitivní pohled do budoucnosti.  Změna nálady neznamená změnu osobnosti. Být optimista není totéž jako být extrovert. Nemusíte být extrovert, abyste byli optimistou. Ve skutečnosti platí, že když se budete snažit být někým, kým nejste, budete se spíše cítit smutní a prázdní, ne optimističtí. Optimismus je nakažlivý. Když ukážete ostatním, že se chováte pozitivně a s chápavě, nejen že se zlepší vaše vztahy, ale můžete dokonce spustit „dominový efekt“, kdy se i druzí začnou chovat pozitivněji a ohleduplněji. Proto je často dobrovolnictví a práce v charitě spojována s lepší náladou. Ať už koupíte šálek kávy cizímu člověku nebo jedete pomáhat obětem zemětřesení do jiného státu, pozitivní chování vůči druhým se vám vyplatí ve zvýšeném optimismu.  Práce pro charitu je považována za přirozený zdroj většího sebevědomí a sebejistoty, což vám může pomoci v boji s pocity pesimismu a bezmoci. Když pomáháte druhým lidem, cítíte, že jste udělali něco dobrého pro celý svět. Dvojnásob to platí, pokud opravdu osobně něco uděláte a ne jenom pošlete peníze přes internet.  Díky dobrovolnictví můžete navíc získat nové přátele a kontakty a obklopit se pozitivní společností lidí, kteří vás naplní optimismem.  Usmívání na neznámé lidi je kulturní záležitostí. Například v americké kultuře se považuje za přátelské, v Rusku se na vás budou dívat s podezřením. Nebojte se na veřejnosti usmívat na ostatní, ale uvědomte si, že jiní lidé mohou pocházet z jiného kulturního prostředí a a neurážejte se, když vaše gesto nebude opětováno (nebo se bude zdát, že někoho popudilo). Čím více budete sami pozitivně myslet a jednat, tím snazší pro vás bude si v každodenním životě optimismus uchovat.

english_section_name: Increasing Your Optimism Stores


summary: Nasbírejte si čerstvé zralé broskve. Připravte si velký hrnec s vařící vodou. Připravte si misku ledové vody.

document: Vyberte si broskve, které voní a jsou na dotek trochu měkké. Když na ně zatlačíte prstem, měli byste je lehce promáčknout, ale ne tak, aby se ve slupce udělala díra. Vybírejte si broskve, které nejsou nijak poškozené.   Broskve nasbírejte uprostřed sezóny, ne příliš brzy, ani příliš pozdě. V každé oblasti sezóna začíná v jinou dobu. Místně pěstované broskve, které uzrají na stromě, jsou chutnější a voňavější, než broskve koupené v obchodu. Nakupujte je na farmářském trhu, nebo si zajeďte na farmu a nasbírejte si je sami. Naplňte hrnec do ¾ vodou a postavte ho na sporák. Zapalte pod ním plamen a přiveďte vodu k varu. Ve vodě budete broskve blanšírovat, čímž zachováte jejich barvu, texturu a chuť. Naplňte si misku ledem a vodou. V této misce budete broskve po blanšírování ochlazovat, aby se neuvařily a nezměkly.

english_section_name: Choosing and Blanching Peaches

summary: Zavřete krabičky a označte je datem zpracování. Vložte krabičky do mrazáku.

english_section_name: Freezing Peaches in Water or Syrup

summary: Rozložte kousky broskví na pečící papír tak, aby se nedotýkaly. Dejte broskve do mrazáku a nechejte je tam, dokud nezmrznou. Vložte broskve do krabičky. Vložte krabičky do mrazáku.

document: Pečící papír přikryjte potravinovou folií.  Můžete použít i mrazící sáčky. Naplňte krabičku zmrazenými kousky broskví. Protože jsou broskve již zmrzlé, neměly by se k sobě přilepit. Označte krabičky datem zpracování. Zmrazené broskve by měly vydržet 8-10 měsíců.

english_section_name: Freezing Peaches Dry


summary: Rozpalte olej na vysokou teplotu. Ze strany pánve kuličky opatrně nechte vklouznout do oleje. Nechte kuličky ať klesnou na dno pánve. Kuličky z těsta smažte asi tři minuty. “Položte hotové koule na papírové utěrky. Na nízkou teplotu ohřejte sirup. Přesuňte teplý sirup do servírovací misky. Ponořte kuličky gulab jamun do sirupu alespoň na 1 – 2 hodiny. Podávejte.

document: Až bude horký, snižte teplotu na střední. Můžete použít běžný rostlinný olej nebo si namíchat směs z jednoho dílu oleje a jednoho dílu ghí. Udržujte teplotu nízkou až střední, aby olej z pánve příliš neprskal. Při práci s horkým olejem buďte opatrní – odstupte od pánve, aby vás olej nespálil. Můžete každou kouli ponořit do oleje s pomocí děrované lžíce nebo vařečky. Je to součást procesu – nesnažte se jimi pohybovat a přesouvat je. Samy později vyplavou na hladinu. Pravidelně je otáčejte, aby se ze všech stran rovnoměrně osmažily. Nesmažte jich příliš mnoho najednou, jinak bude pánev přeplněná, teplota oleje prudce klesne a těsto se rozmáčí. Osmažte koule rovnoměrně ze všech stran a pak je postupně vytáhněte z oleje. Nejlépe se k tomu hodí děrovaná vařečka, protože zbaví těsto přebytečného tuku. Ty pomohou odsát přebytečný olej. Můžete těsto papírovou utěrkou lehce poklepat. Můžete ho ohřát znovu, nebo po celou dobu smažení kuliček nechat na sporáku, zapnutém na co nejnižší výkon. Můžete k tomu účelu použít jakoukoliv hlubší nádobu, misku nebo pekáček. Všechny koule by ideálně měly nasáknout sirupem. Někteří lidé je dokonce máčejí přes noc, aby se opravdu dobře nasákly. Jakmile se kuličky jamun dostatečně nasáknou sirupem, jsou připraveny ke konzumaci. Před servírováním můžete ozdobit nasekanými kousky pistácií. Gulab jamun si vychutnáte jak samotný, tak doplněný vanilkovou zmrzlinou nebo jogurtem. Nejlépe chutnají teplé, ale ani se studenými neuděláte chybu. Pokud vám nějaké kuličky zbudou, můžete je uchovat v lednici, zakryté potravinářskou fólií až jeden týden.

english_section_name: Frying the Dough

summary: Pět minut v pánvi rozehřívejte cukr, vodu, kardamom, šafrán a růžovou vodu. Vypněte hořák. Smíchejte sušené mléko, mouku se sodou a máslo. Přidejte k suchým přísadám plnotučné mléko a hněťte, dokud těsto nebude pevné. Rozdělte těsto na 20 porcí. Z každé části těsta udělejte kuličku.

document: Všechny suroviny dobře promíchejte, aby se spojily. Nepřevařte to, jinak se sirup změní na karamel. Pokud začne směs karamelizovat, jednoduše přidejte trochu vody, promíchejte a znovu zahřívejte. Odložte sirup stranou – budete ho potřebovat později, na namočení hotových kuliček. Můžete ho také udržovat teplý na velmi mírném plameni. Všechny tyto suroviny dobře promíchejte ve velké misce. Máslo nejprve rozpusťte, aby se vám lehce míchalo. Všechny tyto suroviny dodají chutnému dezertu specifickou konzistenci. Dál míchejte, dokud všechno nebude mít hladkou a krémovitou konzistenci, ale těsto přesto nebude pevné. Pokud není pořád dostatečně krémové, po troškách přidávejte mléko, dokud těsto nezíská žádoucí konzistenci. Nemusí být úplně přesné a ne každá porce musí být stejně velká. Jednoduše se pokuste rozdělit těsto na dvacet kusů, které pak vyválíte do kuliček. Každá kulička by měla být velká asi jako malá limetka. Během smažení naběhnou a neměly by být příliš velké. Vezměte každý oddělený kousek a rukou z něj o druhou dlaň vyválejte kuličku, případně si pomozte plochým prkénkem. Povrch koulí by měl být co možná nejhladší, protože praskliny mohou způsobit, že se kuličky jamun po namočení do sirupu rozpadnou. Aby byly opravdu hladké, můžete si před tvarováním kuliček namočit dlaně do oleje nebo ghí. Hotové koule, připravené na smažení, skládejte vedle sebe na talíř.

english_section_name: Making the Syrup and Dough


summary: Fén nastavte na chladný vzduch.

document: Pokud se chcete vyhnout poškození vlasů teplem, můžete si vlasy vyfoukat studeným vzduchem. Pomocí horkého vzduchu si vlasy samozřejmě narovnáte rychleji a mohou vydržet déle rovné, ale s chladným vzduchem to jde taky. Většinu fénů lze nastavit na sušení chladným vzduchem. Na tlačítku může být napsáno „cool“ nebo na něm může být obrázek sněhové vločky.

english_section_name: Using a Blow Dryer

summary: Pořiďte si středně hustý nebo hustý hřeben.

document: V závislosti na hustotě vašich vlasů budete k česání vlasů do rovna potřebovat hřeben se středně hustými nebo velmi hustými zuby. Tento způsob je vhodný, pokud máte dostatek času vlasy pročesávat, než uschnou.  Pokud třeba nějakou dobu pojedete autem nebo autobusem, můžete si zkusit vlasy do rovna učesat. Můžete taky zkusit použít kartáč, ale výsledkem budou vlnitější vlasy.

english_section_name: Combing Your Hair to Straighten It

summary: Pořiďte si velké pěnové natáčky.

document: Vlasy můžete narovnat natočením na velké pěnové natáčky. Tímto způsobem tedy nedosáhnete úplně rovných vlasů, ale díky velkým natáčkám se zbavíte drobných kudrlinek a vytvoříte si jemnější vlny.  Sežeňte co největší natáčky. V ideálním případě si pořiďte natáčky, které jsou velké asi jako plechovky od nápojů.  Pokud vám nevadí vlasy upravovat teplem, můžete proces urychlit použitím velkých horkých natáček. V opačném případě si vlasy natočte na pěnové natáčky a myslete na to, že vlasy budete muset nechat natočené delší dobu.

english_section_name: Using Large Rollers


summary: Nastavte si vlastnosti zobrazení. Nastavte připojení. Aktivujte svou kopii Windows. Vytvořte uživatelské účty. Začněte používat Windows.

document: Jakmile se Windows načtou, zobrazí se vám upozornění, že se pokusí automaticky nastavit zobrazení. Spusťte nastavení kliknutím na OK. Váš monitor několikrát problikne, a poté se zobrazí dotaz, zda dokážete přečíst obsah zobrazeného okna. Pokud je váš počítač připojen k Internetu, zvolte typ připojení. Pro pokračování stiskněte Další. Jste-li připojeni k Internetu, zvolte „Aktivovat nyní“. Windows se připojí k aktivačnímu serveru a automaticky ověří pravost vaší kopie Windows. Pokud jste dosud nezadali licenční číslo, budete to muset udělat nyní. Po aktivaci se vám zobrazí okno umožňující zvolit uživatele počítače. Zadejte své jméno a jména všech ostatních lidí, kteří budou počítač používat. Pro pokračování stiskněte Další. Nyní se díváte na výchozí Plochu Windows XP. Gratulujeme! Zde je několik dalších věcí, které byste nyní, když Windows fungují a běží, měli udělat:  Nainstalujte potřebné ovladače pro veškerý hardware počítače. Jste-li připojeni k Internetu, nainstalujte si antivirus. Nastavte BIOS tak, aby bootoval z pevného disku, namísto z CD mechaniky.

english_section_name: Completion