Mihai Eminescu
â€žDe dragul cÃ¢torva prejudecÄƒÅ£i entuziaste mai nimeni nu-l citeÅŸte cu adevÄƒrat pe Eminescu, iar cÃ¢t se citeÅŸte se citeÅŸte, superficial ÅŸi mÄƒrginit la cÃ¢teva poezii rÄƒu consacrate de ÅŸcoalÄƒ. Eminescu tinde tot mai mult sÄƒ devinÄƒ Â«EminescuÂ», ceva pus deoparte Ã®n lada de zestre a naÅ£iei ÅŸi de care eÅŸti mÃ¢ndru cÄƒ se aflÄƒ acolo, ferit de orice Ã®ntÃ¢mplÄƒri. Este Ã®nsÄƒ vremea sÄƒ se Ã®ntÃ¢mple ceva cu ce ne-a rÄƒmas de la el: o lÄƒrgire ÅŸi o adÃ¢ncire a cunoaÅŸterii ÅŸi a Ã®nÅ£elegerii noastre. Ca orice poet mare, Eminescu e un poet dificil. Åži cu atÃ¢t mai dificil, cu cÃ¢t el singur genereazÄƒ, prin vraja ÅŸi prin cÃ¢ntul versurilor sale, mirajul facilitÄƒÅ£ii.,Volumul de faÅ£Äƒ cÄƒtre aceasta nÄƒzuieÅŸte: sÄƒ facÄƒ cunoscute poezii aproape de nimeni ÅŸtiute ÅŸi, pe de altÄƒ parte, sÄƒ ajute la mai buna pÄƒtrundere a tuturor, cunoscute sau nu. [...],Analizele care urmeazÄƒ nu sunt mai mult decÃ¢t un fel de a citi Ã®mpreunÄƒ cu cititorul, Ã®mbiindu-l la o atenÅ£ie minuÅ£ioasÄƒ ÅŸi pÄƒtrunzÄƒtoare. Ele sunt totodatÄƒ o invitaÅ£ie la o lecturÄƒ supusÄƒ obiectului ei, dornicÄƒ sÄƒ nu punÄƒ Ã®n textele acestui rar poet tÃ¢lcuri care nu sunt, profunzimi absente, abisuri iluzorii, metafizici, simbologii, orfisme, mitologii. Eminescu nu are nevoie de asta, cum nu are poezia Ã®ndeobÅŸte, care, cÃ¢nd o are, are propria ei adÃ¢ncime: nu aceea a ideilor puse Ã®n versuri, ci aceea a verbului Ã®nsuÅŸi, Ã®n care idei, senzaÅ£ii, pÄƒtimiri trÄƒiesc transfigurate ÅŸi care Ã®ÅŸi este singur lege ÅŸi mister.â€œ (Petru CREÅ¢IA),(sursa: ,http://www.humanitas.ro/humanitas/con...,)
European Literature,Romanian Literature
ConstelaÅ£ia LuceafÄƒrului. Sonetele. Scrisorile (Editate ÅŸi comentate de Petru CreÅ£ia)