Erik Johan Stagnelius
Erik Johan Stagnelius (1793 â€” 1823) Ã¤r den svenska romantikens huvudgestalt. Efter en barndom i prÃ¤stgÃ¥rden i GÃ¤rdslÃ¶sa pÃ¥ Ã–land studerade Stagnelius i Uppsala och Lund. Han kom till Stockholm 1814, dÃ¤r han fÃ¶rde en undanskymd tillvaro som kanslist pÃ¥ ecklesiastikdepartementet, samtidigt som hans diktning gick igenom en brant utvecklingskurva. PÃ¥ nÃ¥gra Ã¥r fÃ¶rvandlades Stagnelius frÃ¥n en konventionell kristen poet i klassicistisk stil till en brÃ¤nnhet erotisk mystiker, vars diktvÃ¤rld fÃ¤rgades av studier i gnosticism och platonism. Samtidigt blev Stagnelius en versteknisk mÃ¤stare, som lyckades avlocka de mest exotiska versmÃ¥tt en naturlig, otvungen ordfÃ¶ljd. Stagnelius publicerade inte mycket under sin livstid â€” Wladimir den store 1817, Liljor i Saron 1821, Backanterna 1822 â€” och om inte hans efterlÃ¤mnade manuskript hamnat i hÃ¤nderna pÃ¥ kritiken Lorenzo HammarskÃ¶ld, som raskt gav ut hans samlade skrifter i tre band, hade vÃ¥r litteraturhistoria varit fattigare. Stagnelius levde isolerat, de fÃ¥ som trÃ¤ffade honom stÃ¶ttes bort av hans sjaskiga yttre: Geijers fru beskrev honom som â€vidrig och druckenâ€. FÃ¶r Stagnelius var en sÃ¥dan kontrast mellan inre skÃ¶nhet och yttre fÃ¶rfall naturlig: samma spÃ¤nning mellan det vi lÃ¤ngtar efter i vÃ¥rt inre och vÃ¥ra yttre, kroppsliga band vibrerar i nÃ¥gra av hans mest berÃ¶mda dikter, till exempel Till fÃ¶rruttnelsen, NÃ¤cken eller FÃ¥ngen. Ã„nnu idag, nÃ¤rmare tvÃ¥ sekel efter hans dÃ¶d, ligger det fÃ¤rska blommor pÃ¥ Stagnelius grav pÃ¥ Maria kyrkogÃ¥rd pÃ¥ SÃ¶der i Stockholm.
Poetry,European Literature,Swedish Literature
Dikter