SÃ¡ndor MÃ¡rai
OlyasfÃ©le ez a kÃ¶nyv, mint a rÃ©gi fÃ¼ves kÃ¶nyvek, amelyek egyszerÅ± pÃ©ldÃ¡kkal akartak felelni a kÃ©rdÃ©sekre, mit is kell tenni, ha valakinek a szÃ­ve fÃ¡j, vagy elhagyta az Isten. Nem eszmÃ©krÅ‘l Ã©s hÅ‘sÃ¶krÅ‘l beszÃ©l, hanem arrÃ³l, aminek kÃ¶ze van az emberhez. ÃrÃ³ja tanulva akarja tanÃ­tani embertÃ¡rsait, tanulva a rÃ©giektÅ‘l, a kÃ¶nyvekbÅ‘l, azokon keresztÃ¼l az emberi szÃ­vbÅ‘l, az Ã©gi jelekbÅ‘l. Elemi ismereteket kÃ­vÃ¡n kÃ¶zvetÃ­teni az emberi Ã©let alapigazsÃ¡gait illetÅ‘en. MÃ¡rai SÃ¡ndor 1943-ban Ã­rott mÅ±vÃ©t EpiktÃ©tosznak, kedves Marcus AureliusÃ¡nak, Montaigne-nak Ã©s valamennyi sztoikusnak ajÃ¡nlja, akiktÅ‘l a hatalomrÃ³l, a jÃ³kedvrÅ‘l, a fÃ©lelemmentes Ã©letrÅ‘l tanult.
Nonfiction,European Literature,Hungarian Literature,Philosophy,Cultural,Hungary
Herbario