LÃ¡szlÃ³ Krasznahorkai
Ez a kÃ¶nyv olyan titokzatos, mint egy ismeretlen vÃ¡ros temetÅ‘je. KÃ©sÅ‘ novemberi dÃ©lutÃ¡n van, mÃ¡r kÃ¶zeleg az alkonyat, a temetÅ‘t bezÃ¡rtÃ¡k, Ã©s te egyedÃ¼l sÃ©tÃ¡lsz a sÃ­rok kÃ¶zÃ¶tt. Lenn a vÃ¶lgyben ott van a vÃ¡ros, a maga Ã©letÃ©vel, talÃ¡n KolozsvÃ¡r, talÃ¡n BrassÃ³, az is lehet, hogy SelmecbÃ¡nya vagy Sopron â€“ nem lehet eldÃ¶nteni. MegÃ¡llsz egy sÃ­r mellett, egy pillantÃ¡st vetsz a mÃ¡rvÃ¡nylapra vÃ©sett ismeretlen nÃ©vre, aztÃ¡n egy olajfa csupasz Ã¡gai mellett a lassan sÃ¶tÃ©tÃ¼lÅ‘ Ã©gre veted a tekinteted, Ã©s a halÃ¡lra gondolsz. A sajÃ¡t halÃ¡lodra.
Kegyelmi viszonyok