Ivo AndriÄ‡
Nad Beogradom sunce sja kao da nikad neÄ‡e zaÄ‡i. Ali kad stane da zalazi, u ove jesenje dane, gasi se kao Å¾eravka u vodi. Izgleda mi kao da ne zalazi sunce samo, nego i zemlja s njim. Potone zajedno sa suncem i modra gorska kosa u daljini, a zatim poÄne da se gubi i sremska ravnica, da se savija kao naslikano platno.,Ivo AndriÄ‡,Oslobodimo li se predrasuda, ostajuÄ‡i na tragu osobenosti AndriÄ‡evog pripovedaÄkog postupka, moÅ¾emo sklopiti skicu jedne posebne literarne graÄ‘evine, takozvane beogradske hronike. Ta nedovrÅ¡ena graÄ‘evina, sa jedinstvenom osnovom ali sa nepovezanim prostorijama, mogla bi da bude imaginarni model za projekciju knjiÅ¾evne rekonstrukcije novije povesti Beograda. Od â€žPorodiÄne slikeâ€œ u kojoj je, na fonu ratnih dogaÄ‘aja, data psiholoÅ¡ka evokacija odnosa u jednoj beogradskoj graÄ‘anskoj porodici, do priÄe o Zeki, razuÄ‘enoj istoriji ne samo jednoga junaka, nego i celoga grada, kao i drugih priÄa koje izrastaju iz autorovog iskustva, Beogradske priÄe predstavljaju knjiÅ¾evno svedoÄanstvo o nemirnim vremenima, dramatiÄnim promenama i tragiÄnim okolnostima kako u spoljaÅ¡njem svetu, tako i u ljudskim duÅ¡ama pojedinaca koji su tom svetu pripadali.
Short Stories,Fiction
Beogradske priÄe