Petru Dumitriu
DupÄƒ â€™90, Petru Dumitriu a fost, Ã®n mod obsesiv, Ã®ntrebat de ce ÅŸi cum a devenit un reprezentant al realismului socialist. Spre cinstea sa, scriitorul nu dÄƒ, post festum, explicaÅ£ii â€žeroiceâ€ ÅŸi sofisticate, ci unele reale ÅŸi extrem de terestre: protejarea pÄƒrinÅ£ilor sÄƒi arestaÅ£i ÅŸi anchetaÅ£i ÅŸi Ã®ncercarea lui disperatÄƒ de-a supravieÅ£ui: â€žEfectiv, eu am Ã®nceput crÄƒpÃ®nd, pur ÅŸi simplu, de foame (s.a.). Eram slab, eram aproape un schelet. De nemÃ¢ncat ce eramâ€ sau â€žEram un schelet. Åži mÄƒ gÃ¢ndeam: mor de foame, mor de pneumonie, mor de tristeÅ£e. Ce mÄƒ fac? Hai sÄƒ Ã®ncercÄƒm cu ÄƒÅŸtia!â€ Åži, prin urmare, â€žs-a fÄƒcut frate cu dracul pÃ¢nÄƒ trece punteaâ€. Dar, ceea ce e decisiv pentru onoarea scriitorului nu e faptul cÄƒ el recunoaÅŸte acum cÄƒ a semnat pactul cu diavolul, ci cÄƒ el mÄƒrturisea adevÄƒrul chiar atunci, Ã®n momentul cÃ¢nd fÄƒcea acest pact, adicÄƒ Ã®n anii â€™50. Capitularea scriitorului ÅŸi semnalarea ei se aflÄƒ Ã®nregistrate Ã®n ultima parte, a XXIV-a, a Cronicii de familie, dedicatÄƒ TinereÅ£ii lui Pius Dabija, adicÄƒ artistului tÃ¢nÄƒr din perioada obsedantului deceniu (iniÅ£ialele personajului, P.D., sunt chiar cele ale prozatorului). - ION VARTIC
European Literature,Romanian Literature
Cronica de familie - vol. 1