Antal Szerb
â€žHa a hÃ¡rom pompÃ¡s kÃ¶teten, a vilÃ¡girodalom regÃ©nyes Ã©letÃ©n, mohÃ³n Ã©s szinte megÃ¡llÃ¡s nÃ©lkÃ¼l Ã¡tvÃ¡gtuk magunkat, s az elsÅ‘ kÃ¡bulatbÃ³l ocsÃºdva visszaidÃ©zzÃ¼k a szinte fizikai jÃ³Ã©rzÃ©st, amit a rohanÃ¡s okozott, rÃ¡jÃ¶vÃ¼nk, hogy fiatalsÃ¡gunk tÃ¡madt fel, Ã©s sodort szeszÃ©lyes tÃ¶rtÃ©ben magÃ¡valâ€¦,Csak a hÃºszas Ã©veink ismertÃ©k a cÃ©ltalan vÃ©lemÃ©nyek, sommÃ¡s Ã­tÃ©letek pergÅ‘tÃ¼zÃ©t, az Ã©rtÃ©kelÃ©sek Ã©s ÃºjjÃ¡Ã©rtÃ©kelÃ©sek, a felfedezÃ©sek Ã©s megtagadÃ¡sok, a cÃ©lzÃ¡sok Ã©s idÃ©zetek zÃ¡porozÃ¡st, a vÃ©lemÃ©nyek fuldoklÃ³ bÅ‘sÃ©gÃ©t, Ã©rvek Ã©s ellenÃ©rvek kifogyhatatlan csatÃ¡jÃ¡t. A hajnalig tartÃ³ barÃ¡ti vitÃ¡kon alkoholnÃ¡l rÃ©szegÃ­tÅ‘bben szÃ¡llt fel a kÃ¶nyvek gÅ‘ze, megÃ¼lte agyunkat, hogy tÃ¡molyogva mentÃ¼nk ki a szabad levegÅ‘re. TÃ©rben Ã©s idÅ‘ben milyen felelÅ‘tlen szÃ¡guldÃ¡s volt ez, nÃ©pek Ã©s stÃ­lusok, egyÃ©nek Ã©s korszakok seregszemlÃ©je, micsoda tÃ¡voli szellemek lettek barÃ¡tainknÃ¡l bizalmasabbak, szerelmeinknÃ©l ismertebbek szÃ¡munkra, mennyi titok rÃ©szesei voltunk, miket Ã©letÃ¼k Ã©s mÅ±veik sugalltak. Voltak kegyencek kÃ¶zÃ¶ttÃ¼k, akiknek cinkos mÃ³dra elnÃ©ztÃ¼k gyengÃ©it, hahotÃ¡zva idÃ©ztÃ¼k csÃ­nyjeit, kÃ¶nyveiken keresztÃ¼l-kasul szaladgÃ¡ltunk, mint a jÃ¡tszÃ³tereken. MÃ¡sokat dobogÃ³ szÃ­vvel tiszteltÃ¼nk, mÅ±veikbe olyan Ã¡hÃ­tattal lÃ©ptÃ¼nk, mint a templomba, Ã©s szorongva mutogattuk egymÃ¡snak rejtett kincseit. Olvasni, minÃ©l tÃ¶bbet olvasni, Ã©rezni, minÃ©l tÃ¶bbet Ã©rezni â€“ vallottuk mi is a szÃ¡zadvÃ©g eszmÃ©nyÃ©t; beszÃ©lni rÃ³la, minÃ©l tÃ¶bbet beszÃ©lni â€“ kapcsoltuk hozzÃ¡ a magunk fiatal igÃ©nyÃ©t." â€“ HalÃ¡sz GÃ¡bor
History,Nonfiction,European Literature,Hungarian Literature
A vilÃ¡girodalom tÃ¶rtÃ©nete