Albert Wass
A magyar kÃ©sÅ‘-romantika remeke. Egy csodÃ¡latos tÃ¡j, egy rendkÃ­vÃ¼li lÃ¡ny, egy kÃ¼lÃ¶nleges Ã©let: egy kor rajza â€“ az Ã¶rÃ¶kkÃ©valÃ³sÃ¡gnak. Ma mÃ¡r csak mesÃ©nek tÅ±nhet, amelynek titokzatos szÃ¡lait talÃ¡n csak roskadÃ³ tÃ¼zek mellett Ã¶sszehajlÃ³ pÃ¡sztorok szÅ‘ttek, de a csodÃ¡k tÃºlÃ©lik a mesÃ©lÅ‘ket.,A fÅ‘szereplÅ‘, Nuca, egy boszorkÃ¡nyosan szÃ©p havasi leÃ¡ny. A gyÃ¶nyÃ¶rÅ± hajadon fokozatosan Ã©bredt rÃ¡ az erejÃ©re. Arra, hogy egyszerre lÃ¡tta a mÃºltat Ã©s a jÃ¶vÅ‘t, ha az emberek szeme kÃ¶zÃ© nÃ©zett. Megmondta elÅ‘re a zivatart, a szÃ¡razsÃ¡got, a szelet. Kezdetben mintha egy ismeretlen kÃ¶dbÅ‘l kinyÃºlt volna valami felÃ©je, Ã©s Ã­gy Ã¶sztÃ¶nÃ¶sen behatolhatott a szemek mÃ¶gÃ©, ahol mozaikkÃ©pek villantak fel elÅ‘tte. A belsÅ‘ erÅ‘, ez a â€žmÃ¡sik tudÃ¡sâ€ fokozatosan alakult ki benne, a lÃ¡thatatlan hatalom megvÃ¡ltoztatta, megerÅ‘sÃ­tette. SokÃ¡ig nem ismert mÃ¡s tÃ¶rvÃ©nyt, mint az erdÅ‘k Ã©s hegyek tÃ¶rvÃ©nyÃ©t, a termÃ©szet szavÃ¡t.,Se Ã­rni, se olvasni, se szÃ¡molni nem tudott, de teljes szÃ­vÃ©bÅ‘l hitt a JÃ³istenben, s egy idÅ‘ utÃ¡n egy lÃ¡thatatlan kapu nyÃ­lt meg elÅ‘tte. Ã–sztÃ¶nlÃ©nybÅ‘l â€žnagy akaratÃºâ€ asszonnyÃ¡ vÃ¡lt, akire a jÃ³k szentkÃ©nt, lÃ¡tÃ³asszonykÃ©nt, a rosszak boszorkÃ¡nykÃ©nt tekintettek.,Az Ã¡ldott kÃ©pessÃ©g mellett egy Ã¡tokkal is verte a sors, akit megÃ¶lelt, az Ã¡gyÃ¡ba fogadott, az elÅ‘bb vagy utÃ³bb a halÃ¡llal randevÃºzott.
A funtineli boszorkÃ¡ny I.