Magda SzabÃ³
â€žPÃ¡lyÃ¡m kezdetÃ©n, mint a Lengyel BalÃ¡zs immÃ¡r legendÃ¡s Ãšjhold-ja kÃ¶rÃ© csoportosulÃ³ fiatalok egyike, kÃ¶ltÅ‘kÃ©nt indultam, mÃ¡sodik verseskÃ¶tetemre 1949-ben kaptam az osztÃ¡lyidegen voltomra valÃ³ hivatkozÃ¡ssal mÃ©g aznap vissza is vett Baumgarten-dÃ­jat. A zsdanovi gesztus hazai irodalompolitikÃ¡nkban valÃ³ Ã©rvÃ©nyesÃ­tÃ©se startpisztoly dÃ¶rrenÃ©se volt, az Ãšjhold nemzedÃ©k, amely megalkuvÃ¡s nÃ©lkÃ¼l szembeszÃ¡llt a kÃ¶vetelmÃ©nyekkel, kivonult az arÃ©nÃ¡bÃ³l, s kollektÃ­v dÃ¶ntÃ©se: nem publikÃ¡lunk tÃ¶bbÃ©, Ã©vekre megbÃ©nÃ­totta a reÃ¡lis magyar irodalmi Ã©letet. A bekÃ¶vetkezett helyzetre ki-ki Ã­rÃ³i alkata szerint reagÃ¡lt, volt, akit a helyzet brutalitÃ¡sa nÃ©masÃ¡gba merevÃ­tett, nÃ¡lam a felhÃ¡borodÃ¡s kifejezÃ©si formavÃ¡ltozÃ¡st eredmÃ©nyezett, sajÃ¡t szemÃ©lyemrÅ‘l elfordult a tekintetem, elkezdtem figyelni, majd Ã¡brÃ¡zolni a meggyalÃ¡zott orszÃ¡got, abbahagytam a versÃ­rÃ¡st, Ã©s egy megrendÃ­tÅ‘ csalÃ¡di halÃ¡leset utÃ¡n Ã¡tÃ©lt temetÃ©s keserves Ã©lmÃ©nye meg is hozta elsÅ‘ regÃ©nyem, a FreskÃ³ tÃ©mÃ¡jÃ¡t. A mÅ± 1953-ban Ã­rÃ³dott, s ha nem megfelelÅ‘ kezekbe kerÃ¼l, bÃ¡rmit eredmÃ©nyezhetett volna, akÃ¡r a GulÃ¡got is. Tudtam, mit Ã¡brÃ¡zolok, nem is mertem otthon tartani a hamar bujdosÃ³ba adott kÃ©ziratot, rejtegette azt Lengyel BalÃ¡zs Ã©s Nemes Nagy Agnes, volt OttlikÃ©k, volt KÃ¡lnoky LÃ¡szlÃ³ Å‘rizetÃ©ben, egy pÃ©ldÃ¡ny Debrecenben, anyÃ¡mÃ©k szenespincÃ©jÃ©ben a szÃ©n alatt. 1956 aztÃ¡n meghozta a megoldÃ¡st: az elnÃ©mult Ã­rÃ³kat a kiadÃ³k kerestÃ©k fel, kÃ©ziratot kÃ©rve, Ã­gy kerÃ¼lt nyilvÃ¡nossÃ¡g elÃ© a FreskÃ³ is 1958-ban, elsÅ‘ kritikÃ¡jÃ¡t, ismÃ©t csak fejÃ©t kockÃ¡ztatva, Lengyel BalÃ¡zs Ã­rta meg. A FreskÃ³-t a megalÃ¡zott kitaszÃ­tottak jÃ³vÃ¡tÃ©telt Ã­gÃ©rÅ‘ Istene kÃ­sÃ©rte: itthoni, meglepÅ‘en kedvezÅ‘ fogadtatÃ¡sa eljutott az akkor mÃ©g nyugatnÃ©met Insel kiadÃ³ig, Ã©s a kÃ¶nyv kikerÃ¼lt a nemzetkÃ¶zi kÃ¶nyvpiacra. VÃ¡ratlan sikert aratott idegenben is, itthon meg a kÃ­nosan megdÃ¶bbent marxista kritikusok eddigi tÃ¡madÃ¡saikat udvarias elismerÃ©ssÃ© mitigÃ¡ltÃ¡k. Az Ãšjhold egykori fiataljai kÃ¶zÃ¼l elsÅ‘nek Ã©n kaptam Kossuth-dÃ­jat, ez annyit jelentett, nincs mit kezdeni velem, ha eddig nem vÃ¡ltoztam, mÃ¡r aligha fogok akkor, mikor mÃ¡r a nemzetkÃ¶zi sajtÃ³ is vÃ©d. A FreskÃ³ egyetlen nap tÃ¶rtÃ©nete: Annuska, aki kezÃ©bÅ‘l a festÅ‘mÅ±vÃ©sz ecsetjÃ©t kitÃ©pte a hatalom, aki dÃ­sztÃ¡rgyak kÃ©szÃ­tÃ©sÃ©vel keresi a szÃ¼lÅ‘i hÃ¡zbÃ³l valÃ³ szÃ¶kÃ©se utÃ¡n a kenyerÃ©t Pesten, anyja temetÃ©sÃ©re hosszÃº tÃ¡vollÃ©t utÃ¡n elÅ‘szÃ¶r lÃ¡togat szÃ¼lÅ‘vÃ¡rosÃ¡ba, s mikor ismÃ©t szembesÃ¼l Ã©lete hajdani irÃ¡nyÃ­tÃ³ival Ã©s tanÃºival, zavart megrendÃ¼lÃ©ssel Ã©li Ã¡t, senkinek nincs mÃ¡r hatalma felette, nem rettegni: szÃ¡nni valÃ³k a csalÃ¡dtagok, Tarba lakÃ³i, mindenki, aki egykor bÃ¡ntotta vagy akitÅ‘l iszonyodott. Annuska Ãºgy tÃ©r vissza a fÅ‘vÃ¡rosba, hogy nem visz magÃ¡val mÃ¡st, csak a szÃ¡nakozÃ¡st, a hajdani fÃ©lelemmel egyÃ¼tt egÃ©sz Tarba emlÃ©kkÃ©nt marad vissza a Pest felÃ© futÃ³ gyorsvonaton.A regÃ©ny szerkezete akkor mÃ©g feltÅ±nÃ©skeltÅ‘en Ãºj volt. Nem a mÃ³riczi hagyomÃ¡nyt kÃ¶vettem, hanem belsÅ‘ monolÃ³gokkal dolgoztam. Annuska figurÃ¡jÃ¡t mindig mÃ¡s csalÃ¡dtag, barÃ¡t vagy ellensÃ©g szemszÃ¶gÃ©bÅ‘l Ã¡brÃ¡zoltam. Most, hogy Ãºjra elolvastam a kÃ¶nyvet, elfogott a borzongÃ¡s: mi lett volna, ha ez az Ã¡brÃ¡zolÃ¡s, amelyrÅ‘l azt hittem, sose lÃ¡t nyomdagÃ©pet, akkor vetÃ­ti ki a letagadhatatlan igazsÃ¡got, mikor boldog felszabadulttÃ¡ hazudtak egy boldogtalan Ã©s megszÃ¡llÃ¡s alatt Ã©lÅ‘ orszÃ¡got? Ãšgy meglepett, hogy nem kerÃ¼ltem bÃ¶rtÃ¶nbe. A FreskÃ³ szÃ¡momra Ã¶rÃ¶kre az Ãºjrakezdett Ã­rÃ³i Ã©let szimbÃ³luma marad, eltaposott fiatalsÃ¡gunk hÃºsvÃ©ti csodÃ¡ja, a feltÃ¡madÃ¡s. Egyszer, az Ã¼ldÃ¶zÃ¶ttsÃ©g legmÃ©lyebb bugyrÃ¡ban majdnem szÃ¡monkÃ©rÅ‘ indulattal faggattam Istent, ha arra teremtett, amit Ã©lnem kell, ugyan miÃ©rt tette. Ma mÃ¡r tudom, Isten a FreskÃ³-val vÃ¡laszolt.â€ SzabÃ³ Magda
Audiobook,Fiction,European Literature,Hungarian Literature,Classics
FreskÃ³