MÃ¡tyÃ¡s Dunajcsik
Balbec Beach nem egy hely, Ã©s nem egy tÃ¡nc. TalÃ¡n csak egy tengeri fuvallat, egy kÃ¼lÃ¶nÃ¶s fÃ©nytÃ¶rÃ©s, egy tÃ¡voli dallam. De ott van Budapest utcÃ¡in, amikor egy sÃ¡padt Ã©nekesnÅ‘ az apja utÃ¡n kutat az Ã©jszakÃ¡ban, Ã©s ott van Velence tengerpartjÃ¡n is, mikor az Ã©rzelmes utazÃ³nak vÃ¡lasztania kell kÃ©t szerelem kÃ¶zÃ¶tt. A berlini metrÃ³ jÃ¡rataiban, ahol kÃ­sÃ©rteteket sodor magÃ¡val az alagÃºtszÃ©l, nÃ©vtelen fennsÃ­kok pszichiÃ¡triÃ¡in Ã©s a JÃ³zsefvÃ¡rosban is, mikor egy huszonÃ©ves mÅ±fordÃ­tÃ³ egy negyvenÃ©ves nÅ‘vel beszÃ©lget a pornogrÃ¡fia termÃ©szetÃ©rÅ‘l. Vagy a pÃ¡rizsi Ritz kÃ¼lÃ¶ntermÃ©ben, Marcel Proust Ã©s Sigmund Freud sosemvolt talÃ¡lkozÃ¡sakor. Dunajcsik MÃ¡tyÃ¡s tizenhÃ¡rom tÃ¶rtÃ©nete ezekbe a pillanatokba viszi magÃ¡val az olvasÃ³t, hogy aztÃ¡n annak rendje Ã©s mÃ³dja szerint el is veszÃ­tse a vÃ¡gyak Ã©s emlÃ©kek tÃ¼kÃ¶rlabirintusÃ¡ban.
Balbec Beach