DezsÅ‘ KosztolÃ¡nyi
A KosztolÃ¡nyi-stÃ­lus feltÅ±nÅ‘ vonÃ¡sa valami Ã©ber kÃ­vÃ¡ncsisÃ¡g, valami Ã©les fogÃ©konysÃ¡g, valÃ³sÃ¡gos lesben Ã¡llÃ¡s a tÃ©mÃ¡k, az Ã©lmÃ©nyek, az emberi, Ã¡llati, nÃ¶vÃ©nyi sorsok ijesztÅ‘en izgalmas Å‘serdejÃ©ben, egyrÃ©szt az eszmÃ©nyi ÃºjsÃ¡gÃ­rÃ³ tÃ¶kÃ©letes szimatja, mÃ¡srÃ©szt a magÃ¡t feledni vagy tÃ¡gÃ­tani vÃ¡gyÃ³ lÃ©lek mÃ¡s, tÃ¡voli, minÃ©l tÃ¡volibb lelkekben valÃ³ elmerÃ¼lÃ©seâ€¦ Â»a rÃ©szvÃ©t â€“ mint az Ã‰des AnnÃ¡ban mondja â€“, mely egy idegen Ã©letet is Ã©ppoly vÃ©gzetesen szÃ¼ksÃ©gesnek Ã©rez, mint az Ã¶nmagÃ¡Ã©tÂ« â€“ ez termi a legmeghatÃ³bb, legemberibb KosztolÃ¡nyi-mÅ±veketâ€¦
KÃ­nai kancsÃ³