Magda SzabÃ³
â€žA DanaidÃ¡-ban elÅ‘szÃ¶r nyÃºltam hivatÃ¡sos Ã­rÃ³ kezÃ©vel a minta Ã©rtÃ©kÅ± antik mitolÃ³gia figurÃ¡i kÃ¶zÃ©: Danaus kirÃ¡ly lÃ¡nyai azzal bÅ±nhÅ‘dtek bÅ±nÃ¼kÃ©rt, hogy az idÅ‘k vÃ©gezetÃ©ig feneketlen hordÃ³ba kellett vizet hordaniuk. Beteget nem enyhÃ­tett a szÃ©tszivÃ¡rgott vÃ­z, szomjat nem oltott, vÃ©rt se mostak vele, elcsorgott, mint CsÃ¡ndy Katalin kÃ¶nyvtÃ¡rvezetÅ‘ Ã©lete, ez a gyÅ±rÅ±-Ã©let, amelyben elvÃ¡laszthatatlanul kitapinthatni a kezdettel azonos vÃ©get.,Az Ã©n DanaidÃ¡mnak az a bÅ±ne, hogy csak Ã¶nmagÃ¡ra figyel Ã©lete kÃ©tharmad szakaszÃ¡ban, s nem veszi Ã©szre, hogy minden kor tÃ¶rtÃ©nelmi idÅ‘szak, amelyben nemcsak alakul az emberi sors, hanem maga a benne Ã©lÅ‘ is adhat jelzÃ©st, esetleg valami fordulatot a hazai vagy vilÃ¡gtÃ¶rtÃ©nelemnek. CsÃ¡ndy Katalin a nagy emberi Ã©rzÃ©sekre Ã©rzÃ©keny, szerelemre, fÃ©ltÃ©kenysÃ©gre, szÃ©gyenre, nem veszi Ã©szre, hogy az idÅ‘ nagy folyÃ³ja olykor hidat, olykor gÃ¡zlÃ³t kÃ­nÃ¡l, esetleg jelzÃ©s mutatja, hol nem tanÃ¡csos vÃ­zbelÃ©pnie. KÃ¶rnyezetÃ©ben minden megvÃ¡ltozik, Å‘ csak addig a hatÃ¡rig, mÃ­g felismeri, ne bukdÃ¡csoljon mÃ¡r holtÃ¡ig a szÃ¡mÃ¡ra kilÃ¡tÃ¡stalan koordinÃ¡tÃ¡k kÃ¶zÃ¶tt, hanem mentse meg, ami az Ã©letÃ©bÅ‘l megmenthetÅ‘. Az elvarÃ¡zsolt kirÃ¡lylÃ¡ny sose figyelt jÃ³l, mire feleszmÃ©lt, problÃ©mÃ¡in Ã©s szemÃ©lyÃ©n Ã¡tlÃ©pett a tÃ¶rtÃ©nelem, amin mÃ©g mÃ³dosÃ­that, tÃ¡rgyilagos, holdverte frÃ¡zis, se indulat nem perzsel, se kÃ©tsÃ©gbeesÃ©s, nem a nap sÃ¼t, csak a hold.,Ebben a regÃ©nyben kÃ©t kÃ©sÅ‘bbi regÃ©ny jelzi valamikori szÃ¼letÃ©sÃ©t, a mÃ©g irÃ³nia nÃ©lkÃ¼li antik vilÃ¡g Ã¡brÃ¡zolÃ¡sa Ã©s Melinda szemÃ©lyÃ©ben az Ã¶regek vilÃ¡gÃ¡t nem vÃ¡llalÃ³ ifjÃºsÃ¡g kÃ¶nyve, a leendÅ‘ MÃ³zes I. 22. Szerettem Ã­rni, vonzott az Ã¡brÃ¡zolhatÃ³ alakok sokfÃ©lesÃ©ge, Anyuci, a sunyi, Somos Aranka, a tisztasÃ¡g megszÃ¡llottja, NÃ³ra Ã©s persze Elek is, aki gondosan mÃ©rlegel Ã¶tvenhatban s az utca helyett az otthon biztonsÃ¡gÃ¡t vÃ¡lasztja, mert nem Ã©rdemes dÃ¶nteni szerinte, mÃ­g a dolgok vÃ©get nem Ã©rnek. Legnagyobb kedvvel persze MelindÃ¡t formÃ¡ltam, riasztÃ³ fekete anyja fehÃ©r negatÃ­vjÃ¡t. FormÃ¡ul a hatvanas Ã©vek Ã¡llandÃ³ tennivalÃ³jÃ¡t, a folytonos â€žÃ­rjuk meg az Ã©letrajzunkatâ€-kÃ¶telezettsÃ©get vÃ¡lasztottam, maga a regÃ©ny egy fejezetenkÃ©nti mottÃ³sor, szÃ©tkaszabolva, ha az olvasÃ³ Ã¶sszeolvassa, megdÃ¶bben, mert Katalin minden az Ã©letrajzban Ã­rt szava igaz, Ã©ppen csak nem ez volt a valÃ³di Ã©lete, mert arra, ami a valÃ³di Ã©lete valakinek, rÃ©szint nincs fÃ¼le a kÃ©rdezÅ‘nek, rÃ©szint nincs fogalmazÃ¡sbeli megoldÃ¡s. Minden ember titok. Minden titok titok. Az Ã­rÃ³ mestersÃ©ge valahol szakrÃ¡lis, mÃ©g Ã¶nmaga szÃ¡mÃ¡ra is elemezhetetlen. Mikor befejeztem, kinÃ©ztem a minden munkÃ¡mat vÃ©gigfigyelÅ‘ lombok kÃ¶zÃ©, Ã©s eltÅ±nÅ‘dtem rajta, ad-e Isten Ãºj munkÃ¡ra erÅ‘t mÃ©g, hogy megÃ­rhassam ezentÃºl is, amit Ã©szrevettem Ã©s amit az emberekrÃµl Ã©s az emberi szenvedÃ©lyekrÃµl megtanultam.â€ SzabÃ³ Magda
European Literature,Hungarian Literature,Classics,Fiction
A Danaida