CASE OF ŽÁKOVÁ v. THE CZECH REPUBLIC
Pecuniary and non-pecuniary damage - award (Article 41 - Non-pecuniary damage;Pecuniary damage;Just satisfaction)
Aleš Pejchal;Kristina Pardalos;Ledi Bianku;Linos-Alexandre Sicilianos;Pauliine Koskelo;Robert Spano
7. On 23 March 2014 Týden.cz, an internet news portal, published an article with the headline “A ‘European’ dispute. She escaped communism and lost her property. Czech Republic reluctant to compensate her” (“‘Evropský’ spor. Utekla před komunisty a přišla o majetek. ČR ji nechce odškodnit”). The journalist introduced the applicant’s case by saying that she had been struggling against the Czech State for more than ten years because her land had been confiscated following her escape. Up to the present day, she had repeatedly won her case before the European Court of Human Rights. However, the issue of her compensation had become more complicated. The article contained the following statement: “An appeal to the Constitutional Court did not help either. So she applied to the European Court of Human Rights, which noted ‘The Court is struck by the fact that in 1997 the municipality of Třebíč was able to take possession of the property on the basis of a 1971 judgment that had been quashed because, in the words of the Judicial Rehabilitation Act, it was incompatible with the principles of a democratic society’. Eventually, the Czech Republic applied for a review of the judgment, which is the equivalent of an appeal, but was unsuccessful. Since then, complicated negotiations as to how the Government would compensate Ms Žáková have been underway. ‘I approached the Government Agent with a proposal for settlement regarding the provision of just satisfaction, which among other things is for pecuniary damage because there had been an interference with her property rights,’ stated Žáková’s lawyer [V.K.], adding that she had been deprived of her property in 1997 in breach of the Additional Protocol to the Convention on Human Rights. The State is back tracking ‘That’s why I suggested providing her with compensation in the amount of the market value of the seized property and compensation for the loss of rent since 1997’, [V.K.] said. But in fact, Sylva Žáková was willing, according to him, to accept one tenth of the market rent. However, the State refused [this proposal], noting that the Government were prepared to accept only compensation for the plots of land in the amount of their market value in 1997. Thus, it would be essentially lower than the current value; moreover, such compensation would not include reparation for the period when Sylvia Žáková had been unable to dispose of the land. ‘I confess that the Government’s approach in this regard seems to me at least dishonest and contravenes the basic principles of justice and our law, too,’ added lawyer [V.K.]. The Agent of the State, or more precisely, the Ministry of Justice for which he works, has refused to comment as the negotiations, according to him, are confidential.” 8. The original version of the article is as follows: “Nepomohla ani stížnost k Ústavnímu soudu. Obrátila se proto na Evropský soud pro lidská práva. ‘Soudní dvůr je udiven skutečností, že v roce 1997 byla obec Třebíč schopna zmocnit se majetku na základě rozsudku z roku 1971, který byl zrušen, protože byl podle zákona o soudní rehabilitaci neslučitelný s principy demokratické společnosti,’ konstatoval soud. Česká republika nakonec podala k soudu žádost o přezkoumání rozsudku, což je obdoba odvolání, ale bezúspěšně. Od té doby probíhají složitá jednání o tom, jakým způsobem vláda paní Žákovou odškodní. ‘Obrátil jsem se na vládního zmocněnce s návrhem dohody ohledně poskytnutí přiměřeného zadostiučinění, které mimo jiné spočívá ve způsobení majetkové škody, neboť došlo k zásahu do jejích majetkových práv,’ konstatoval advokát Žákové [V.K.] s tím, že její majetek jí byl v roce 1997 odňat v rozporu s Dodatkovým protokolem k Úmluvě o lidských právech. Stát se cuká ‘Proto jsem navrhl, aby jí byla poskytnuta náhrada ve výši tržní ceny odňatého majetku a náhrada za ušlý nájem za dobu od roku 1997 do současnosti,’ řekl [V.K.] Sylvia Žáková byla přitom podle jeho slov ochotná přistoupit na desetinu tržního nájemného. To však stát odmítl s tím, že je vláda ochotná přistoupit pouze na náhradu pozemků ve výši jejich tržní ceny v roce 1997. Tedy podstatně nižší než nyní, navíc by tato náhrada neobsahovala odškodnění za dobu, kdy s nimi Sylvia Žáková nemohla disponovat. ‘Přiznávám, že postoj vlády mi v tomto ohledu připadá mírně řečeno neseriózní a je v rozporu se základními zásady spravedlnosti a také s našimi zákony,’ dodal advokát [V.K.]. Zmocněnec státu, respektive ministerstvo spravedlnosti, pro které pracuje, se k tomu odmítl vyjádřit, protože jsou podle něj tato jednání důvěrná.”