b'\n_START_ARTICLE_\nGravitacinis raudonasis poslinkis\n_START_PARAGRAPH_\nGravitacinis raudonasis poslinkis fizikoje ir astronomijoje yra elektromagnetin\xc4\x97s spinduliuot\xc4\x97s da\xc5\xbenio suma\xc5\xbe\xc4\x97jimas tolstant nuo masyvi\xc5\xb3 objekt\xc5\xb3. Opti\xc5\xa1kai tai pasirei\xc5\xa1kia kaip spektrini\xc5\xb3 linij\xc5\xb3 poslinkis \xc4\xaf raudon\xc4\x85j\xc4\x85 spektro pus\xc4\x99._NEWLINE_Fizikos po\xc5\xbei\xc5\xabriu, tam tikro bangos ilgio \xc5\xa1vies\xc4\x85 \xe2\x80\x93 ar kit\xc4\x85 elektromagnetinio spinduliavimo form\xc4\x85, \xe2\x80\x93 kurios \xc5\xa1altinis yra didesn\xc4\x97s gravitacijos lauke (ir kuri, galima sakyti, yra i\xc5\xa1kopusi i\xc5\xa1 gravitacin\xc4\x97s duob\xc4\x97s), silpnesn\xc4\x97s gravitacijos lauke esantis steb\xc4\x97tojas priima ilgesn\xc4\x97mis bangomis. Tokios \xc5\xa1viesos ma\xc5\xbeesn\xc4\x97 energetin\xc4\x97 vert\xc4\x97, didesnis bangos ilgis ir ma\xc5\xbeesnis da\xc5\xbenis. \xc5\xa0is efektas vadinamas raudonuoju gravitaciniu poslinkiu. \xc5\xa0is poslinkis pastebimas visame elektromagnetini\xc5\xb3 bang\xc5\xb3 spektre._NEWLINE_\xc4\xae stipresn\xc4\x97s gravitacijos lauk\xc4\x85 patekusi \xc5\xa1viesa pasi\xc5\xbeymi energijos pagaus\xc4\x97jimu ir sakoma, kad \xc4\xafvyko m\xc4\x97lynasis gravitacinis poslinkis.\n_START_SECTION_\nApibr\xc4\x97\xc5\xbeimas\n_START_PARAGRAPH_\nRaudonasis poslinkis paprastai \xc5\xbeymimas kintamuoju z._NEWLINE_z={\\frac  {\\lambda _{o}-\\lambda _{e}}{\\lambda _{e}}}_NEWLINE_\xc4\x8cia:_NEWLINE_\\lambda _{o}\\, elektromagnetinio spinduliuot\xc4\x97s (fotono) bangos ilgis, apskai\xc4\x8diuotas steb\xc4\x97tojo._NEWLINE_\\lambda _{e}\\, elektromagnetinio spinduliuot\xc4\x97s (fotono) bangos ilgis spinduliavimo \xc5\xa1altinyje._NEWLINE_\xc5\xbdvaig\xc5\xbed\xc4\x97s atveju, raudonasis gravitacinis poslinkis gali b\xc5\xabti prognozuojamas pagal bendrosios reliatyvumo teorijos (Albert Einstein: Relativity - Appendix - Appendix III - The Experimental Confirmation of the General Theory of Relativity) naudojam\xc4\x85 formul\xc4\x99:_NEWLINE_z_{{approx}}={\\frac  {GM}{c^{2}r}}_NEWLINE_\xc4\x8cia:_NEWLINE_z_{{approx}}\\, d\xc4\x97l gravitacijos poveikio vykstantis spektrini\xc5\xb3 linij\xc5\xb3 pokytis, kur\xc4\xaf i\xc5\xa1 toli stebi atviroje erdv\xc4\x97je esantis subjektas. G\\, Niutono gravitacijos konstanta (visuotin\xc4\x97s traukos d\xc4\x97snyje ir paties Ein\xc5\xa1teino naudojamas kintamasis). M\\, k\xc5\xabno, i\xc5\xa1 kurio sklinda \xc5\xa1viesa, mas\xc4\x97. c\\, \xc5\xa1viesos greitis. r\\, tiriamo objekto spindulys._NEWLINE_Naudojantis mas\xc4\x97s ir energijos s\xc4\x85ry\xc5\xa1iu, susiejan\xc4\x8diu energij\xc4\x85 su fotono bangos ilgiu, raudonasis gravitacinis poslinkis lygus fotono energijos suma\xc5\xbe\xc4\x97jimui.\n_START_SECTION_\nIstorija\n_START_PARAGRAPH_\n1783 m. Johnas Michellas, vystydamas Izaoko Niutono id\xc4\x97j\xc4\x85, kad \xc5\xa1viesa sudaryta i\xc5\xa1 balistini\xc5\xb3 daleli\xc5\xb3, rado gravitacin\xc4\xaf jos silpn\xc4\x97jim\xc4\x85 didelio sunkio \xc5\xbevaig\xc5\xbed\xc4\x97se. \xc5\xa0viesos ir sunkio priklausomyb\xc4\x99 toliau tyrin\xc4\x97jo Laplasas ir Johanas D\xc5\xbe. Von Soldneris (1801), kol 1911 m. Ein\xc5\xa1teinas savo darbe apie \xc5\xa1vies\xc4\x85 ir sunk\xc4\xaf v\xc4\x97l i\xc5\xa1 naujo i\xc5\xa1ved\xc4\x97 \xc5\xa1io rei\xc5\xa1kinio paai\xc5\xa1kinim\xc4\x85. Netrukus Filipas Lenardas apkaltino j\xc4\xaf Soldnerio darb\xc5\xb3 plagijavimu. Vis d\xc4\x97lto, turint galvoje, kad id\xc4\x97ja iki tol buvo pakankamai miglota, visai \xc4\xafmanoma, kad Ein\xc5\xa1teinas anks\xc4\x8diau nebuvo susid\xc5\xabr\xc4\x99s su kitais rei\xc5\xa1kin\xc4\xaf tyrin\xc4\x97jan\xc4\x8diais darbais. Kad ir kaip beb\xc5\xabt\xc5\xb3, Ein\xc5\xa1teinas pralenk\xc4\x97 savo pirmtakus, pasteb\xc4\x97j\xc4\x99s, kad svarbiausia gravitacini\xc5\xb3 poslinki\xc5\xb3 pasekm\xc4\x97 yra gravitacinis laiko sul\xc4\x97t\xc4\x97jimas.\n_START_SECTION_\nPatvirtinimas\n_START_PARAGRAPH_\nPrad\xc5\xbeioje daugelis tyr\xc4\x97j\xc5\xb3 tvirtino pasteb\xc4\x97j\xc4\x99 rei\xc5\xa1kin\xc4\xaf naudodamiesi astronominiais matavim\xc5\xb3 metodais. Galiausiai 1925 m. W. S. Adamsas tikrai pasteb\xc4\x97jo \xc5\xa1\xc4\xaf rei\xc5\xa1kin\xc4\xaf Sirijaus spektrin\xc4\x97se linijose. Vis d\xc4\x97lto kai kurie mokslininkai (pvz., C. M. Willas) kritikavo iki 1960 m. atliktus matavimus. Laikoma, kad 1959-1965 m. \xc5\xa1is rei\xc5\xa1kinys buvo galutinai patvirtintas Poundo, Rebkos ir Snaiderio atliktais eksperimentais._NEWLINE_1959 m. Poundas ir Rebka, naudodamiesi \xc5\xbdem\xc4\x97je esan\xc4\x8diu \xe2\x81\xb5\xe2\x81\xb7Fe gama \xc5\xa1altiniu, i\xc5\xa1matavo raudon\xc4\x85j\xc4\xaf gravitacin\xc4\xaf poslink\xc4\xaf spektrin\xc4\x97se linijose. \xc5\xa0\xc4\xaf eksperiment\xc4\x85 dokumentais patvirtino Harvardo universiteto Lymano fizikos laboratorijos mokslininkai. Ta\xc4\x8diau da\xc5\xbeniausiai cituojamas praktinis raudonojo gravitacinio poslinkio patvirtinimas yra 1965 m. atliktas Poundo ir Snaiderio eksperimentas.\n_START_SECTION_\nPritaikymas\n_START_PARAGRAPH_\nRaudonasis gravitacinis poslinkis stebimas \xc4\xafvairiose astrofizikini\xc5\xb3 tyrin\xc4\x97jim\xc5\xb3 srityse.\n_START_SECTION_\nRaudonasis gravitacinis poslinkis ir Gravitacinis laiko sul\xc4\x97t\xc4\x97jimas\n_START_PARAGRAPH_\nNaudojantis specialiosios reliatyvumo teorijos Doplerio efekto priklausomyb\xc4\x97mis, norint apskai\xc4\x8diuoti energijos arba da\xc5\xbenio pokyt\xc4\xaf (nepaisant \xc5\xa1alutini\xc5\xb3 poveiki\xc5\xb3, pvz.: erdv\xc4\x97s i\xc5\xa1kraipym\xc5\xb3 aplink juod\xc4\x85sias bedugnes), gravitacinis raudonasis ir m\xc4\x97lynasis poslinki\xc5\xb3 da\xc5\xbeniai yra atvirk\xc5\xa1\xc4\x8diai proporcingi vienas kitam, taigi stebimas da\xc5\xbenio pokytis priklauso nuo laiko t\xc4\x97km\xc4\x97s poky\xc4\x8dio.'