b'\n_START_ARTICLE_\nPiikkiankeriaat\n_START_SECTION_\nLajit ja anatomia\n_START_PARAGRAPH_\nVarhaisimmat pikkiankeriaisiin kuuluvat fossiilit on ajoitetu my\xc3\xb6h\xc3\xa4iselle liitukaudelle. Nyky\xc3\xa4\xc3\xa4n heimoon kuuluu noin 10 lajia. Lajeja ovat muun muassa piikkiankerias (Notacanthus chemnitzii), isopiikkiankerias (Notacanthus sexspinis), nuija-ankerias (Lipogenys gillii) ja atlantinpiikkiankerias (Polyacanthonotus africanus). Piikkiankeriaat kasvavat korkeintaan 40\xe2\x80\x9350\xc2\xa0cm pitkiksi ja koiraat ovat usein naaraita pienmpi\xc3\xa4. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitki\xc3\xa4 ja pyrst\xc3\xb6 on pitk\xc3\xa4 ja p\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xa4 kohden kapeneva. Per\xc3\xa4ev\xc3\xa4 on pitk\xc3\xa4 ja selk\xc3\xa4ev\xc3\xa4 koostuu erillist\xc3\xa4 piikeist\xc3\xa4 kaikilla muilla paitsi nuija-ankeriaalla. Lajien suomut ovat melko pienet ja v\xc3\xa4rilt\xc3\xa4\xc3\xa4n ruskeat tai harmaat. Suu on pienehk\xc3\xa4 ja hampaita ei ole tai ne ovat pieni\xc3\xa4. Piikkiankeriailla on liskoankeriaiden, naiskalojen, ankeriaiden ja tarponikalojen kaltainen toukkavaihe.\n_START_SECTION_\nLevinneisyys ja elintavat\n_START_PARAGRAPH_\nPiikkiakeriaslajeja tavataan Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta. Ne el\xc3\xa4v\xc3\xa4t syviss\xc3\xa4 vesiss\xc3\xa4 tyypillisesti 125\xe2\x80\x933\xc2\xa0570 metrin syvyydell\xc3\xa4 merenpinnasta. Kalojen ravinto koostuu pohjael\xc3\xa4imist\xc3\xa4 kuten monisukamadoista, pienist\xc3\xa4 \xc3\xa4yri\xc3\xa4isist\xc3\xa4 ja sammalel\xc3\xa4imi\xc3\xa4. Pikkiankeriaislajien kannasta naaraita on huomattavasti enemm\xc3\xa4n kuin koiraita.'