b'\n_START_ARTICLE_\nTahitinviherkaija\n_START_SECTION_\nKoko ja ulkon\xc3\xa4k\xc3\xb6\n_START_PARAGRAPH_\nLinnun pituus oli 25 cm ja sen h\xc3\xb6yhenpuku oli p\xc3\xa4\xc3\xa4osin vihre\xc3\xa4. Uloimpien k\xc3\xa4sisulkien ulkoh\xc3\xb6yty oli sinivioletti, otsa musta, p\xc3\xa4\xc3\xa4laki vaaleankeltainen ja nokan yl\xc3\xa4puolella sek\xc3\xa4 yl\xc3\xa4per\xc3\xa4n molemmilla puolilla olevat laikut olivat oranssit. Nokka oli harmaa ja koivet ruskehtavan harmaat.\n_START_SECTION_\nEsiintyminen\n_START_PARAGRAPH_\nTahitinviherkaijat eliv\xc3\xa4t Tahitilla ja Seurasaarilla. Kapteeni James Cookin toisella matkalla 1773 ker\xc3\xa4tyt kome n\xc3\xa4ytett\xc3\xa4 olivat ensimm\xc3\xa4iset lajista ja niist\xc3\xa4 kaksi on sijoitettu Liverpooliin ja yksi Tringin luonnonhistorialliseen museoon. Nelj\xc3\xa4nnen n\xc3\xa4ytteen ker\xc3\xa4si Amadis 1842 ja se on Perpignanissa. Viides n\xc3\xa4yte Pariisissa ja sen ker\xc3\xa4si luutnantti de Marolles 1844. Lajin h\xc3\xa4vi\xc3\xa4misen syyt ovat tuntemattomat, mutta mahdollisesti metsien h\xc3\xa4vitt\xc3\xa4minen ja tulokaspetojen saalistus olivat p\xc3\xa4\xc3\xa4syit\xc3\xa4.'