b'\n_START_ARTICLE_\nLee Morgan\n_START_PARAGRAPH_\nEdward Lee Morgan (10. hein\xc3\xa4kuuta 1938 Philadelphia, Pennsylvania \xe2\x80\x93 19. helmikuuta\xc2\xa01972 New York City) oli yhdysvaltalainen hard bop -tyylisuunnan jazztrumpetisti ja -s\xc3\xa4velt\xc3\xa4j\xc3\xa4._NEWLINE_Edward Lee Morgan syntyi Philadelphiassa Otto ja Nettie Morganin nelj\xc3\xa4st\xc3\xa4 lapsesta nuorimmaksi. H\xc3\xa4n kiinnostui aluksi vibrafonin soitosta, mutta siirtyi pian trumpettiin saatuaan sellaisen 13-vuotissyntym\xc3\xa4p\xc3\xa4iv\xc3\xa4lahjaksi sisareltaan. H\xc3\xa4n hallitsi my\xc3\xb6s alttosaksofonin soiton._NEWLINE_Morgan sai vaikutteita ja jonkin verran opetusta Clifford Brownilta. 18-vuotiaana Morgan l\xc3\xa4hti kiert\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n Dizzy Gillespien big bandin kanssa puoleksitoista vuodeksi, kunnes kokoonpano oli pakko hajottaa taloudellisista syist\xc3\xa4. Morgan alkoi levytt\xc3\xa4\xc3\xa4 Blue Note -merkille 1956, mist\xc3\xa4 alkoi kaikkiaan 25 albumin mittainen levytysura noin 250 eri muusikon kanssa. Muiden yhtyeiss\xc3\xa4 Morgan esiintyi muun muassa John Coltranen albumilla Blue Train (1957), jolla h\xc3\xa4n soitti Gillespielt\xc3\xa4 saamaansa yl\xc3\xb6sp\xc3\xa4in taitettua trumpettia muun muassa albumin nimikappaleen kuuluisalla soololla._NEWLINE_Seuraavana vuonna Morgan liittyi Art Blakeyn Jazz Messengers  -yhtyeeseen, jossa sai harjoitusta soittamisen lis\xc3\xa4ksi s\xc3\xa4velt\xc3\xa4j\xc3\xa4n\xc3\xa4 ja oli mukana yhdell\xc3\xa4 yhtyeen t\xc3\xa4rkeimmist\xc3\xa4 levytyksist\xc3\xa4, albumilla Moanin\xe2\x80\x99. Huumeongelmat pakottivat Morganin j\xc3\xa4tt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n Jazz Messengersin 1961 ja palaamaan kotikaupunkiinsa Philadelphiaan. Kahta vuotta my\xc3\xb6hemmin Morgan levytti New Yorkissa albumin The Sidewinder (1963), josta tuli h\xc3\xa4nen suurin kaupallinen menestyksens\xc3\xa4 boogaloo-rytmisen nimikappaleensa ansiosta. Se levytettiin alun perin albumin t\xc3\xa4yteraidaksi, mutta nousi USA:n singelistalle. Morgan onnistui tekem\xc3\xa4\xc3\xa4n samantapaisella reseptill\xc3\xa4 hitit my\xc3\xb6s kappaleista \xe2\x80\x9dCornbread\xe2\x80\x9d ja \xe2\x80\x9dYes I Can, No You Can\xe2\x80\x99t\xe2\x80\x9d. Levytystahti vain kiihtyi, ja albumi Search for the New Land (1964) nousi 20 myydyimm\xc3\xa4n joukkoon rhythm & blues-myyntilistalla. N\xc3\xa4ihin aikoihin Morgan liittyi my\xc3\xb6s hetkeksi takaisin Art Blakey\xe2\x80\x99s Jazz Messengers -yhtyeeseen paikkaamaan Freddie Hubbardin l\xc3\xa4ht\xc3\xb6\xc3\xa4._NEWLINE_Oman levytystuotantonsa lis\xc3\xa4ksi Morgan vieraili muun muassa Wayne Shorterin albumilla Night Dreamer, Stanley Turrentinen albumilla Mr. Natural ja Freddie Hubbardin albumilla The Night of the Cookers. Muita muusikoita jotka k\xc3\xa4yttiv\xc3\xa4t Lee Morgania levytyksiss\xc3\xa4\xc3\xa4n olivat ainakin Hank Mobley, Jackie McLean, Joe Henderson, McCoy Tyner ja Elvin Jones._NEWLINE_Morganin viimeiseksi j\xc3\xa4\xc3\xa4neeseen omaan kokoonpanoon kuului saksofonistina Billy Harper tai Bennie Maupin, pianistina Harold Mabern, basistina Jymie Merritt ja rumpalina Mickey Roker tai Freddie Waits. T\xc3\xa4ll\xc3\xa4 kokoonpanolla syntyi muun muassa kolmoisalbumi Live at the Lighthouse, joka \xc3\xa4\xc3\xa4nitettiin yleis\xc3\xb6n edess\xc3\xa4 Hermosa Beach Clubilla Kaliforniassa hein\xc3\xa4kuussa 1970._NEWLINE_Morgan kuoli vaimonsa ampumana newyorkilaisessa jazzklubissa helmikuisena aamuy\xc3\xb6n\xc3\xa4 1972, vain 33 vuoden ik\xc3\xa4isen\xc3\xa4.'