b'\n_START_ARTICLE_\nKaunokirjallisuus\n_START_PARAGRAPH_\nKaunokirjallisuus on yleisnimitys kaikelle taiteeksi tai viihteeksi luokiteltavalle kirjallisuudelle (vastakohtana tietokirjallisuudelle). Kaunokirjallisuus jaetaan yleens\xc3\xa4 kertomakirjallisuuteen (proosa, eepokset), runouteen ja draamaan (n\xc3\xa4ytelm\xc3\xa4t, kuunnelmat, elokuva- ja tv-k\xc3\xa4sikirjoitukset). My\xc3\xb6s jotkut asiatekstityypit kuten esseet lasketaan joskus kaunokirjallisuudeksi.\n_START_SECTION_\nTermin historia ja merkitys\n_START_PARAGRAPH_\nSuomen kielen sana kaunokirjallisuus on per\xc3\xa4isin D. E. D. Europaeuksen ja A. Vareliuksen sanakirjasta Svenskt-finskt handlexikon (1852-53). Siin\xc3\xa4 se esitet\xc3\xa4\xc3\xa4n vastineena ruotsin sanalle vitterhet. Ruotsin kieless\xc3\xa4 sana sk\xc3\xb6nlitteratur tuli k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6\xc3\xb6n vasta 1850-luvulla. Esimerkiksi englannin kieless\xc3\xa4 suoraa vastinetta ei ole, vaan literature merkitsee sek\xc3\xa4 kauno- ett\xc3\xa4 tietokirjallisuutta ja fiction kertomakirjallisuutta tai kaikkea fiktiivist\xc3\xa4 kertovaa taidetta._NEWLINE_Suomeen ranskasta johdettu termi belletristiikka (ransk. belles-lettres) tarkoitti alkuaan kaunokirjallisuutta, mutta nykyisin sill\xc3\xa4 viitataan l\xc3\xa4hinn\xc3\xa4 esseistiikkaan, kuten Yrj\xc3\xb6 Hosiaisluoma kirjoittaa Kirjallisuuden sanakirjassa: "Esimerkiksi Aldous Huxleyn esseekokoelmat ovat tyypillist\xc3\xa4 belletristiikkaa: nokkelia, elegantteja ja oppineita."\n_START_SECTION_\nKauno- ja tietokirjallisuuden suhde\n_START_PARAGRAPH_\nKirjallisuuden jako faktaan ja fiktioon ei ole lainkaan yksiselitteinen asia. Varhainen tietokirjallisuus (Platon, Herodotos) oli hyvin mielikuvituksellista ja maalailevaa, eiv\xc3\xa4tk\xc3\xa4 asiatekstit eriytyneet kaunokirjallisuudesta t\xc3\xa4ysin viel\xc3\xa4 my\xc3\xb6hemmink\xc3\xa4\xc3\xa4n. Esimerkiksi monet utopiaromaanit olivat varsin kevyesti verhottua essee- tai mielipidekirjallisuutta. Kerronnan ja vaikuttamisen keinot ovat historiassa siirtyneet asiatekstin ja kaunokirjallisen ilmaisun v\xc3\xa4lill\xc3\xa4 molempiin suuntiin._NEWLINE_Lis\xc3\xa4ksi kulttuuri vaikuttaa tekstien tulkintaan. Nykyajan l\xc3\xa4nsimaiset ihmiset voivat kokea kaunokirjallisuudeksi tekstin, joka kirjoitusajankohtana tai jossain toisessa kulttuurissa on esimerkiksi selv\xc3\xa4sti uskonnollinen teksti.\n_START_SECTION_\nKaunokirjallisuuden lajit\n_START_PARAGRAPH_\nMuiden taiteiden tavoin kaunokirjallisuus muuttaa jatkuvasti muotoaan ja pyrkii kaatamaan teoreetikkojen luomia raja-aitoja, joten mink\xc3\xa4\xc3\xa4nlaiset m\xc3\xa4\xc3\xa4rittelyt eiv\xc3\xa4t ole t\xc3\xa4ysin aukottomia. Varsinkin kertomakirjallisuuden ja runouden v\xc3\xa4lisell\xc3\xa4 raja-alueella sijaitsevia lyyrist\xc3\xa4 proosaa ja proosarunoa on usein hankalaa erottaa toisistaan.\n_START_SECTION_\nKertomakirjallisuus\n_START_PARAGRAPH_\nKertomakirjallisuutta eli epiikkaa (eepokset, proosa) on kertova teksti, jonka aiheena ovat kuvitteelliset tapahtumat, joskin yhtym\xc3\xa4kohtia todellisiin tapahtumiin saattaa olla. Aiheena olevia tapahtumia kutsutaan juoneksi. My\xc3\xb6s suullista tarinaperinnett\xc3\xa4 (niin sanottuja suullisia tekstej\xc3\xa4) voidaan pit\xc3\xa4\xc3\xa4 kertomakirjallisuutena, mutta vanhinta kirjoitettua kertomakirjallisuutta ovat eepokset, laajat kertomukset myyttisist\xc3\xa4 sankareista. Eepokset olivat useimmiten runomittaisia, mutta kuitenkin selv\xc3\xa4sti kertovia. T\xc3\xa4rkeit\xc3\xa4 esikuvia ja edelt\xc3\xa4ji\xc3\xa4 nykyiselle proosamuotoiselle kertomakirjallisuudelle olivat my\xc3\xb6s filosofinen kirjallisuus (esimerkiksi Platonin dialogit) ja muinainen historiankirjoitus. Nykykertomakirjallisuus jaetaan pituuden mukaan novelleihin ja romaaneihin. Novellit ja romaanit ovat proosaa.\n_START_SECTION_\nRunous\n_START_PARAGRAPH_\nRunouteen eli lyriikkaan on alun perin liittynyt musiikki ja tanssi. Runoja (kuten eeppisi\xc3\xa4 runoelmiakin) laulettiin, ja sana lyriikka viittaakin musiikkiesityksiss\xc3\xa4 k\xc3\xa4ytettyyn soittimeen, lyyraan. Vanhinta s\xc3\xa4ilynytt\xc3\xa4 lyriikkaa on antiikin Kreikan runous, jolla oli t\xc3\xa4rke\xc3\xa4 asema uskonnonharjoituksessa. V\xc3\xa4hitellen runous maallistui ja uskonnollisen runouden rinnalle syntyi tunteita ilmaisevia rakkaus-, suru- ja kehtolauluja._NEWLINE_Runouden perusmuotona pidet\xc3\xa4\xc3\xa4n min\xc3\xa4-muotoista yksil\xc3\xb6kohtaisia tuntemuksia ilmaisevaa runoa, jota kutsutaan keskeis- tai keskuslyriikaksi. Runon puhujaa sanotaan lyyriseksi min\xc3\xa4ksi. Muita runon muotoja ovat balladi ja romanssi, jotka voivat rakentua juonen varaan ja k\xc3\xa4sitt\xc3\xa4\xc3\xa4 laajoja kertomuksia. Runous oli pitk\xc3\xa4\xc3\xa4n l\xc3\xa4nsimaisessa kirjallisuudessa proosaa arvostetumpi ja luetumpi kirjallisuudenlaji, mutta se menetti asemansa muutamien viime vuosisatojen aikana. My\xc3\xb6s laululyriikka kuuluu runouden piiriin.\n_START_SECTION_\nDraamakirjallisuus\n_START_PARAGRAPH_\nDraamakirjallisuus (n\xc3\xa4ytelm\xc3\xa4t, kuunnelmat, elokuva- ja tv-k\xc3\xa4sikirjoitukset) on kirjoitettu esitett\xc3\xa4v\xc3\xa4ksi, ei ainoastaan luettavaksi. Perinteinen esitysmuoto on ollut teatteri, mutta nykytekniikka on tuonut lis\xc3\xa4\xc3\xa4 mahdollisia kanavia, joihin jokaiseen kuuluvat hyvin erilaiset dramaturgiset painotukset. Draaman p\xc3\xa4\xc3\xa4lajit ovat antiikin Kreikassa syntyneet tragedia ja komedia, jotka kuitenkin ovat my\xc3\xb6hemm\xc3\xa4ss\xc3\xa4 teatteri-ilmaisussa sekoittuneet. Modernimpia suuntauksia ovat muun muassa absurdi teatteri, jossa leikitell\xc3\xa4\xc3\xa4n katsojan odotuksilla.'