b'\n_START_ARTICLE_\nNikolai Karamzin\n_START_PARAGRAPH_\nNikolai Mihailovit\xc5\xa1 Karamzin (ven. \xd0\x9d\xd0\xb8\xd0\xba\xd0\xbe\xd0\xbb\xd0\xb0\xcc\x81\xd0\xb9 \xd0\x9c\xd0\xb8\xd1\x85\xd0\xb0\xcc\x81\xd0\xb9\xd0\xbb\xd0\xbe\xd0\xb2\xd0\xb8\xd1\x87 \xd0\x9a\xd0\xb0\xd1\x80\xd0\xb0\xd0\xbc\xd0\xb7\xd0\xb8\xcc\x81\xd0\xbd; 12. joulukuuta (J: 1. joulukuuta) 1766 Mihailovsk, Simbirskin ujesti \xe2\x80\x93 3. kes\xc3\xa4kuuta (J: 22. toukokuuta) 1826 Pietari) oli ven\xc3\xa4l\xc3\xa4inen kirjailija, kielimies ja historioitsija. H\xc3\xa4n oli merkitt\xc3\xa4v\xc3\xa4 kirjakielen kehitt\xc3\xa4j\xc3\xa4 ja loi runsaasti uudissanoja ven\xc3\xa4j\xc3\xa4n kieleen._NEWLINE_Karamzin opiskeli Moskovan yliopistossa kirjoittamista 1781\xe2\x80\x931782. Karamzin matkusteli Keski-Euroopassa 1789\xe2\x80\x9390 ja julkaisi klassiseksi tulleen matkakuvauksen Pisma russkogo pute\xc5\xa1estvennika (1791\xe2\x80\x9392). H\xc3\xa4nen p\xc3\xa4\xc3\xa4ty\xc3\xb6ns\xc3\xa4 on 12-osainen Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4n historia Istorija gosudarstva rossijskogo (1816\xe2\x80\x9329). H\xc3\xa4net nimettiin Pietarin keisarillisen tiedeakatemian kunniaj\xc3\xa4seneksi ja Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4n keisarillisen akatemian t\xc3\xa4ysj\xc3\xa4seneksi. N\xc3\xa4m\xc3\xa4 nimitykset tulivat h\xc3\xa4nen ansioidensa lis\xc3\xa4ksi Napoleonin hy\xc3\xb6kk\xc3\xa4yksest\xc3\xa4 Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4lle, mik\xc3\xa4 sai tsaari Aleksanteri I:n nimitt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n Karamzinin entisen vastustajan ja akatemian puheenjohtajan amiraali Aleksandr \xc5\xa0i\xc5\xa1kinin valtiosihteeriksi. _NEWLINE_Karamzin lasketaan ven\xc3\xa4l\xc3\xa4iseksi vastineeksi Jules Micheletille, Edward Gibbonille, E.G. Geijerille ja Topeliukselle. Karamzin oli my\xc3\xb6s konservatiivi ja tuki niit\xc3\xa4 Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4n aatelisia, jotka vastustivat tsaarin reformeja.'