b'\n_START_ARTICLE_\nJaakko Pakkasvirta\n_START_SECTION_\nUra\n_START_PARAGRAPH_\nJaakko Pakkasvirta valmistui ylioppilaaksi vuonna 1953 ja suoritti sen j\xc3\xa4lkeen humanistisia opintoja Helsingin yliopistossa. Elokuvissa h\xc3\xa4n esiintyi vuodesta 1956 l\xc3\xa4htien, aluksi avustajana ja vuodesta 1961 l\xc3\xa4htien my\xc3\xb6s p\xc3\xa4\xc3\xa4osissa l\xc3\xa4hinn\xc3\xa4 Maunu Kurkvaaran elokuvissa. Pakkasvirta toimi my\xc3\xb6s Ylioppilasteatterin johtajana vuosina 1958\xe2\x80\x931962._NEWLINE_Risto Jarvaan Pakkasvirta tutustui Jarvan Ty\xc3\xb6t\xc3\xa4 Ylioppilasteatterissa -lyhytelokuvan (1961) suunnittelun yhteydess\xc3\xa4. Kun Jarva vuonna 1962 ryhtyi tekem\xc3\xa4\xc3\xa4n ensimm\xc3\xa4ist\xc3\xa4 kokoillan n\xc3\xa4ytelm\xc3\xa4elokuvaansa Y\xc3\xb6 vai p\xc3\xa4iv\xc3\xa4, h\xc3\xa4n pyysi Pakkasvirran mukaan ty\xc3\xb6ryhm\xc3\xa4\xc3\xa4n vastaamaan henkil\xc3\xb6ohjauksesta._NEWLINE_Kaksikon seuraavassa yhteisty\xc3\xb6elokuvassa X-Paroni (1964) ohjaajia oli per\xc3\xa4ti kolme: Jarva, Pakkasvirta sek\xc3\xa4 Spede Pasanen, joista viimeinen tosin l\xc3\xa4hinn\xc3\xa4 vitsien keksij\xc3\xa4n\xc3\xa4. Pakkasvirta n\xc3\xa4ytteli elokuvassa Speden ohella suurehkoa miesosaa, palvelija-hovimestari Jamesia._NEWLINE_Pakkasvirta toimi osakkaana Jarvan ymp\xc3\xa4rille muotoutuneessa Elokuvaosakeyhti\xc3\xb6 Filminorissa, ja h\xc3\xa4n my\xc3\xb6s osallistui Jarvan elokuvien Onnenpeli (1965) ja Ty\xc3\xb6miehen p\xc3\xa4iv\xc3\xa4kirja (1967) k\xc3\xa4sikirjoitusty\xc3\xb6ryhmiin sek\xc3\xa4 n\xc3\xa4ytteli my\xc3\xb6s edellisen elokuvan miesp\xc3\xa4\xc3\xa4osan. Lis\xc3\xa4ksi Pakkasvirta osallistui lukuisten Filminorin tekemien informatiivisten lyhytdokumenttielokuvien tekemiseen k\xc3\xa4sikirjoittajana, leikkaajana sek\xc3\xa4 selostustekstien lukijana._NEWLINE_Itsen\xc3\xa4isen\xc3\xa4 elokuvaohjaajana Pakkasvirta teki debyyttins\xc3\xa4 vuonna 1968 elokuvallaan Vihre\xc3\xa4 leski. Filmonorin tuottama elokuva perustui Pakkasvirran omaan k\xc3\xa4sikirjoitukseen ja se ankkuroitui vahvasti suomalaisen elokuvan silloiseen muotisuuntaukseen, osallistuvaan elokuvaan. Vihre\xc3\xa4 lesken kuvauksen kohteena oli suomalaisen suurkaupungin asumal\xc3\xa4hi\xc3\xb6 ja sen lohduton elinymp\xc3\xa4rist\xc3\xb6. Elokuvan p\xc3\xa4\xc3\xa4henkil\xc3\xb6, nuori perheen\xc3\xa4iti tuntee el\xc3\xa4v\xc3\xa4ns\xc3\xa4 tyhji\xc3\xb6ss\xc3\xa4, joka v\xc3\xa4hitellen k\xc3\xa4y yh\xc3\xa4 ahdistavammaksi. H\xc3\xa4nen miehens\xc3\xa4 toimii kauppamatkustajana ja perheen kolme pient\xc3\xa4 lasta ovat jatkuvasti h\xc3\xa4nen niskoillaan. Perheen\xc3\xa4idin sielunel\xc3\xa4m\xc3\xa4 h\xc3\xa4iriytyy lohduttomista kokemuksista elokuvan edetess\xc3\xa4 yh\xc3\xa4 enemm\xc3\xa4n ja enemm\xc3\xa4n. Elokuva her\xc3\xa4tti valmistuttuaan vilkasta keskustelua sek\xc3\xa4 puolesta ett\xc3\xa4 vastaan, ja se sai 70\xc2\xa0000 markan suuruisen valtionpalkinnon._NEWLINE_Pakkasvirran ty\xc3\xb6- ja osakkuussuhteet Elokuvaosakeyhti\xc3\xb6 Filminoriin katkesivat vuonna 1970. T\xc3\xa4st\xc3\xa4 eteenp\xc3\xa4in Pakkasvirta tuotti elokuviaan itse Filmity\xc3\xb6 Oy -yhti\xc3\xb6ns\xc3\xa4 nimiss\xc3\xa4. My\xc3\xb6s seuraavat elokuvat Kes\xc3\xa4kapina (1970), Niilon oppivuodet (1971) ja Jouluksi kotiin (1975) olivat olemukseltaan tyylipuhdasta osallistuvaa elokuvaa. Sen sijaan elokuvat Runoilija ja muusa (1978) ja Pedon merkki (1981) olivat l\xc3\xa4hinn\xc3\xa4 historiallisia spektaakkeleita. Arto Paasilinnan romaaniin pohjautunut elokuva Ulvova myll\xc3\xa4ri (1982) voitaneen puolestaan luokitella kansankomediaksi. Pakkasvirran viimeinen elokuva Linna (1986) oli aikalaiskritiikkien vaillinaiseksi luonnehtima versiointi Franz Kafkan samannimisest\xc3\xa4 romaanista. Pakkasvirta oli naimisissa kolme kertaa: vuosina 1959\xe2\x80\x931965 Saara Pakkasvirran, 1965\xe2\x80\x931968 Anneli Saulin ja 1969\xe2\x80\x931983 Titta Karakorven kanssa.'