b'\n_START_ARTICLE_\nIntialainen taidemusiikki\n_START_SECTION_\nEsi- ja varhaishistoria\n_START_PARAGRAPH_\nIntialaisen taidemusiikin alkul\xc3\xa4hteest\xc3\xa4 ei ole varmaa tietoa, mutta jo Indus-jokilaakson kulttuurissa esiintyi arkeologisten l\xc3\xb6yt\xc3\xb6jen mukaan yksinkertaisia huiluja ja rumpuja, joilla mahdollisesti on yhteytt\xc3\xa4 nyky-Intian soittimistoon. Indus-kulttuurin musiikin sis\xc3\xa4ll\xc3\xb6st\xc3\xa4, ja n\xc3\xa4in ollen sen yhteydest\xc3\xa4 Intian nykyiseen musiikkikulttuuriin ei ole suoraa tietoa._NEWLINE_Varhaisin tunnettu historiallinen esimerkki Intian taidemusiikin teoriasta ja samalla sen k\xc3\xa4yt\xc3\xa4nn\xc3\xb6st\xc3\xa4 sis\xc3\xa4ltyy historiallisiin Veda-hymneihin. Nelj\xc3\xa4st\xc3\xa4 Vedasta musiikkia k\xc3\xa4sittelee nimenomaan Samaveda, jonka resitointi on my\xc3\xb6s musiikillisempaa (esimerkiksi asteikoltaan kehittyneemp\xc3\xa4\xc3\xa4) kuin kolmen muun, my\xc3\xb6s laulettavaksi tarkoitetun Vedan. Kuitenkin vasta Vedojen j\xc3\xa4lkeen on kehittynyt varsinainen intialainen soittimellisempi konserttimusiikki, jonka juuret tosin my\xc3\xb6s ovat temppeleiss\xc3\xa4.\n_START_SECTION_\nPerusteokset\n_START_PARAGRAPH_\nYksi eniten viitattuja intialaista taidemusiikkia k\xc3\xa4sittelevi\xc3\xa4, joskaan ei siihen rajoittuva (ks. termi sangeet) teos on ep\xc3\xa4ilem\xc3\xa4tt\xc3\xa4 Bharata Natya Shastra. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 oletettavasti pyhimys Bharata Munin noin 100-luvulla j.a.a. kirjoittama tutkielma (shastra) tanssitaiteesta (natya) esittelee monia intialaisen (taide)musiikin nykyisist\xc3\xa4kin perusk\xc3\xa4sitteist\xc3\xa4, muun muassa shrutin, ja teosta pidet\xc3\xa4\xc3\xa4n yhten\xc3\xa4 todisteena jo sen ajan intialaisen musiikin kehittyneisyydest\xc3\xa4. Ravi Shankarin mukaan ensimm\xc3\xa4inen merkitt\xc3\xa4v\xc3\xa4 intialainen musikologi oli "Narada" - nimi, jota kantoivat monet, mutta jonka tunnetuin kantaja ja "Naradashikshan" kirjoittaja eli ensimm\xc3\xa4isell\xc3\xa4 vuosisadalla ajanlaskumme alun j\xc3\xa4lkeen._NEWLINE_Merkitt\xc3\xa4vi\xc3\xa4 1900-luvun musikologeja ovat muun muassa pohjoisintialaiset V. N. Bhatkande ja V. D. Palushkar.\n_START_SECTION_\nJakaantuminen\n_START_PARAGRAPH_\nKun Intia 1000-luvun alkupuolelta l\xc3\xa4htien joutui luoteesta lukemattomina aaltoina tulleiden islaminuskoisten kansojen hy\xc3\xb6kk\xc3\xa4ysten kohteeksi, syntyi perusta tapahtumalle, jossa Intian alkuaan hindulainen musiikkikulttuuri alkoi 1200-luvulta l\xc3\xa4htien eriyty\xc3\xa4 kahteen omaa tiet\xc3\xa4\xc3\xa4n kulkevaan osaan. Pohjoisessa uudet kulttuurivaikutteet saivat voimakasta jalansijaa, mutta etel\xc3\xa4isin osa maata j\xc3\xa4i pitk\xc3\xa4ksi aikaa hindulaisten ruhtinaiden hallintaan, eik\xc3\xa4 se pohjoiseen verrattuna juurikaan ottanut itseens\xc3\xa4 osia ei-hindulaisten musiikkikulttuurien elementeist\xc3\xa4. Intialaisen taidemusiikin identiteetiss\xc3\xa4 jako n\xc3\xa4kyi pohjoisen hindustanilaisen ("Hindustaanii", engl. Hindustani) ja etel\xc3\xa4isen karnaattisen ("Karn\xc4\x81tak", engl. Carnatic/Karnatic) tradition syntymisen\xc3\xa4._NEWLINE_Pohjoisessa musiikkiin tuli melodisia ja tyylillisi\xc3\xa4 vaikutteita l\xc3\xa4hinn\xc3\xa4 Arabiasta ja Persiasta ja musiikki muuttui aistillisemmaksi; etel\xc3\xa4ss\xc3\xa4 pit\xc3\xa4ydyttiin vakavaan ja muodolliseen, mutta silti alati kehittyv\xc3\xa4\xc3\xa4n tyyliin. Nykyp\xc3\xa4iv\xc3\xa4n\xc3\xa4 hindustanilainen ja karnaattinen traditio ovat kaksi elimellisesti erillist\xc3\xa4 musiikkikulttuuria, pohjoisen keskittyess\xc3\xa4 enemm\xc3\xa4n improvisoituun raagaan ja etel\xc3\xa4isen valmiisiin s\xc3\xa4vellyksiin, joiden esitys kuitenkin sis\xc3\xa4lt\xc3\xa4\xc3\xa4 aina vahvan improvisaatioelementin. Molemmat jakavat samat ainutlaatuisesti intialaiset perusk\xc3\xa4sitteet ja ominaisuudet.\n_START_SECTION_\nHindustanilaiset\n_START_PARAGRAPH_\nKaikkien aikojen t\xc3\xa4rkeimp\xc3\xa4n\xc3\xa4 pohjoisintialaisena muusikko-s\xc3\xa4velt\xc3\xa4j\xc3\xa4n\xc3\xa4 pidet\xc3\xa4\xc3\xa4n 1500-luvulla el\xc3\xa4nytt\xc3\xa4 Miyan Tansenia. Tansen vaikutti mogulihallitsija Akbarin hovissa ja oli k\xc3\xa4\xc3\xa4nnynn\xc3\xa4ismuslimi, vaikka islaminuskoiset hallitsijat eiv\xc3\xa4t monesti (tunnetuimpia poikkeuksia Shah Jahanin poika ja kuvainraastaja Aurangzeb) tehneetk\xc3\xa4\xc3\xa4n eroa muslimi- ja hindulaisten taiteilijoiden v\xc3\xa4lill\xc3\xa4. Tansen oli Akbarin hovin arvostetuimpia muusikoita ja on s\xc3\xa4velt\xc3\xa4nyt lukuisia raagoja, joista monet kantavat h\xc3\xa4nen nime\xc3\xa4\xc3\xa4n (Miyan ki Todi, Miyan ki Malhar, jne.). Tansenin kuoleman j\xc3\xa4lkeen el\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n j\xc3\xa4i kaksi pohjoisintialaisen musiikin koulukuntaa, Rababiya-gharana (pojan Bilas/Vilas Khan johdolla) ja Beenkaar-gharana (Saraswati-tytt\xc3\xa4ren johdolla).\n_START_SECTION_\nKarnaattiset\n_START_PARAGRAPH_\nEtel\xc3\xa4isess\xc3\xa4 Intiassa vaikutti 1700-luvun lopulta 1800-luvun puoliv\xc3\xa4liin ns. Trimurti, karnaattisten s\xc3\xa4velt\xc3\xa4jien "kolminaisuus", johon kuuluivat, yleisesti t\xc3\xa4ss\xc3\xa4 j\xc3\xa4rjestyksess\xc3\xa4, pyhimyksen\xc3\xa4 pidetty (Swami) Thyagaraja (1767\xe2\x80\x931847), Muttuswami Dikshitar (1775\xe2\x80\x931835) sek\xc3\xa4 Shyama Shastri (1763\xe2\x80\x931827). N\xc3\xa4m\xc3\xa4 kolme s\xc3\xa4velt\xc3\xa4j\xc3\xa4\xc3\xa4 muodostavat Etel\xc3\xa4-Intian taidemusiikin s\xc3\xa4vellystuotannon rungon. Ainakin yhden Thyagarajan s\xc3\xa4vellyksen esitt\xc3\xa4mist\xc3\xa4 on sanottu karnaattisen musiikin konsertin ytimeksi, ja t\xc3\xa4llaisen teoksen esitys saattaa improvisaatioineen veny\xc3\xa4 tunninkin mittaiseksi. Dikshitarin s\xc3\xa4vellysten on sanottu olevan Thyagarajan s\xc3\xa4vellyksi\xc3\xa4 aistikkaampia ja polveilevampia. T\xc3\xa4rkeit\xc3\xa4 s\xc3\xa4velt\xc3\xa4ji\xc3\xa4 olivat my\xc3\xb6s "karnaattisen musiikin is\xc3\xa4" Purandara Dasa (1484\xe2\x80\x931564), joka s\xc3\xa4velsi joidenkin v\xc3\xa4itteiden mukaan el\xc3\xa4m\xc3\xa4ns\xc3\xa4 aikana jopa yli 450\xc2\xa0000 laulua (josta osa oli alkeisoppim\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4ksi tarkoitettua ei-konserttimusikkia, ks. my\xc3\xb6h.), sek\xc3\xa4 Travancoren maharad\xc5\xbea Swathi Tirunal (1813\xe2\x80\x931846), joka lyhyest\xc3\xa4 i\xc3\xa4st\xc3\xa4\xc3\xa4n huolimatta ehti tulla merkitt\xc3\xa4v\xc3\xa4ksi s\xc3\xa4velt\xc3\xa4j\xc3\xa4hahmoksi.\n_START_SECTION_\nPohjoisintialaiset\n_START_PARAGRAPH_\nEp\xc3\xa4ilem\xc3\xa4tt\xc3\xa4 arvostetuin Hindustanimusiikin vaikuttajahahmo 1900-luvulla oli 1862 Bengalissa syntynyt (Ustad) Allauddin Khan (ei tule sekoittaa niin ik\xc3\xa4\xc3\xa4n pohjoisintialaiseen muusikko Alladiya Khaniin). Allauddin Khan liittyi poikana kiert\xc3\xa4vien muusikoiden seurueeseen ja p\xc3\xa4\xc3\xa4si lopulta Rampurin maharad\xc5\xbean hoviin. Oltuaan muusikkona hovissa jonkun aikaa h\xc3\xa4n p\xc3\xa4\xc3\xa4tti t\xc3\xa4ydent\xc3\xa4\xc3\xa4 opintonsa hakeutumalla ajan kuuluisimman beenin, vinan taitajan ja Miyan Tansenin Beenkaar-ghar\xc4\x81n\xc4\x81n suoran jatkajan Ustad Wazir Khanin oppiin._NEWLINE_Allauddin Khan oli paitsi intialainen s\xc3\xa4velt\xc3\xa4j\xc3\xa4, muusikko ja multi-instrumentalisti, joka hallitsi intialaisten soittimien lis\xc3\xa4ksi lukuisia l\xc3\xa4nsimaisia instrumentteja, my\xc3\xb6s arvostettu guru, opettaja, joka on kouluttanut poikansa ja tytt\xc3\xa4rens\xc3\xa4 (Ravi Shankarin ensimm\xc3\xa4inen vaimo, surbaharin soittaja ja guru Annapurna Devi) lis\xc3\xa4ksi my\xc3\xb6s muun muassa sitaristit Ravi Shankarin ja Nikhil Banerjeen. Allauddin Khanin p\xc3\xa4\xc3\xa4soitin oli sarod ja yksi t\xc3\xa4rke\xc3\xa4 hanke itse kouluttamansa ja johtamansa Maihar band.\n_START_SECTION_\nAli Akbar Khan\n_START_PARAGRAPH_\nRavi Shankarin yst\xc3\xa4v\xc3\xa4n\xc3\xa4 paremmin tunnettu amerikkalainen viulisti-kapellimestari Yehudi Menuhin toi vuonna 1955 intialaisen sarodistin, Allauddin Khanin pojan, Ali Akbar Khanin (1922\xe2\x80\x932009) Amerikkaan esiintym\xc3\xa4\xc3\xa4n. Kolme konserttia k\xc3\xa4sitt\xc3\xa4neen kiertueen lis\xc3\xa4ksi levytettiin my\xc3\xb6s ensimm\xc3\xa4inen intialaista taidemusiikkia sis\xc3\xa4lt\xc3\xa4v\xc3\xa4 levy. Menuhinin kerrotaan my\xc3\xb6hemmin sanoneen, ett\xc3\xa4 Ali Akbar Khan on \xe2\x80\x9dmaailman paras [t\xc3\xa4ll\xc3\xb6in elossa oleva] muusikko\xe2\x80\x9d. Ali Akbar Khan on yhten\xc3\xa4 suurimmista 1900-luvun intialaisen musiikin mestareista pidetty instrumentalisti-s\xc3\xa4velt\xc3\xa4j\xc3\xa4 ja tehnyt Ravi Shankarin tavoin musiikkia my\xc3\xb6s muun muassa moneen elokuvaan.\n_START_SECTION_\nKolme sitaristia\n_START_PARAGRAPH_\nMerkitt\xc3\xa4vi\xc3\xa4 1900-luvun pohjoisintialaisia instrumentalisteja ovat my\xc3\xb6s vuosisadan taitavimmat sitarinsoittajat. Ravi Shankar, Vilayat Khan ja Nikhil Banerjee ovat kaiketi kolme heist\xc3\xa4 arvostetuinta (Vilayat Khania (1928\xe2\x80\x932004) pidet\xc3\xa4\xc3\xa4n kaikkein merkitt\xc3\xa4vimp\xc3\xa4n\xc3\xa4 sitarin taitajana heti kansainv\xc3\xa4lisesti tunnetuimman sitaristin Ravi Shankarin (1920\xe2\x80\x93) j\xc3\xa4lkeen). Ravi Shankar on paitsi kenties kaikkien aikojen kansainv\xc3\xa4lisesti tunnetuin intialainen muusikko, my\xc3\xb6s yhdysvaltalaisen viulisti Yehudi Menuhinin avustuksella t\xc3\xa4rkein yksitt\xc3\xa4inen intialaisen taidemusiikin maailmanlaajuisesta tunnettuudesta vastaava henkil\xc3\xb6. Nikhil Banerjee (1931\xe2\x80\x931986) oli Ravi Shankarin guru bhai, oppilas saman opettajan alaisuudessa, sek\xc3\xa4 lapsit\xc3\xa4hten\xc3\xa4 uransa All India Radiossa (AIR) aloittanut ja etenkin ulkomailla hyvin tunnettu muusikko.\n_START_SECTION_\nMuut instrumentalistit\n_START_PARAGRAPH_\nKuuluisimmaksi intialaisen taidemusiikin levytykseksi on mainittu 1960-luvulla ensi kertaa julkaistu instrumentaalilevy Call Of The Valley, jossa soittavat Hariprasad Chaurasia (bambuhuilu bansuri), Brijbhushan Kabra (slidekitara), Shivkumar Sharma (santur) ja Marikrao Popatkar (tabla). H. Chaurasia on ep\xc3\xa4ilem\xc3\xa4tt\xc3\xa4 tunnetuin intialainen huilisti, Shivkumar Sharma niin ik\xc3\xa4\xc3\xa4n soittimensa tunnetuin edustaja ja edesmennyt Ali Akbar Khanin oppilas B. Kabra edellisen tavoin instrumenttinsa pioneeri intialaisessa taidemusiikissa (nykyisin tunnetuin intialainen kitaristi on Kabran oppilas Debashish Bhattacharya).\n_START_SECTION_\nLaulajat\n_START_PARAGRAPH_\nTunnetuin 1900-luvulla vaikuttanut pohjoisintialainen laulaja on Lata Mangeshkar, joka on esiintynyt lukemattomien hindi-elokuvien playback-laulajana ja on Guinnessin enn\xc3\xa4tysten kirjassa eniten levytt\xc3\xa4neen\xc3\xa4 laulajana. Nimenomaisesti taidemusiikkiin erikoistuneista naislaulajista merkitt\xc3\xa4v\xc3\xa4 on esimerkiksi Gangubai Hangal. Tunnetuimpia Hindustanimusiikin miespuolisia laulajia on 1922 syntynyt Bhimsen Joshi, duoista mainittakoon dhrupad-tyylin elvytt\xc3\xa4j\xc3\xa4t Dagar Brothers.\n_START_SECTION_\nEtel\xc3\xa4intialaiset\n_START_PARAGRAPH_\nKenties t\xc3\xa4rkein 1900-luvun lopun intialainen laulajatar oli etel\xc3\xa4intialaisen perinteen edustaja, rouva M. S. Subbulakshmi (1916\xe2\x80\x932004). H\xc3\xa4n nautti kotimaassaan jopa M. K. Gandhin taholta eritt\xc3\xa4in suurta suosiota, mutta oli my\xc3\xb6s muun muassa UNESCOn Kansainv\xc3\xa4lisen musiikkineuvoston kunniaj\xc3\xa4sen. Naismuusikot ovat etenkin devadasien ajoista olleet Intiassa yleisi\xc3\xa4, mutta suurin osa heist\xc3\xa4 on ollut, ja on, laulajia. Subbulakshmia historiallisessa mieless\xc3\xa4 kenties viel\xc3\xa4 t\xc3\xa4rke\xc3\xa4mpi\xc3\xa4 etel\xc3\xa4intialaisia 1900-luvun musiikinesitt\xc3\xa4ji\xc3\xa4 olivat laulajatar Bangalore Nagarathnammal (1878\xe2\x80\x931952) sek\xc3\xa4 1860-luvulla syntynyt vinansoittaja Veena Dhanammal, joka oli ep\xc3\xa4ilem\xc3\xa4tt\xc3\xa4 aikansa merkitt\xc3\xa4vin, arvostetuin ja tunnetuin intialaisen taidemusiikin piiriss\xc3\xa4 vaikuttanut nainen._NEWLINE_Merkitt\xc3\xa4vi\xc3\xa4 melodisia solisteja ovat 1931 syntynyt viulisti M. S. Gopalakrishnan (yleisesti "MSG"), joka Ali Akbar Khanin tavoin sai ylistysarvion Yehudi Menuhinilta, ja jota pidet\xc3\xa4\xc3\xa4n Intiassa viulistien korkeimpaan huippuun kuuluvana. Huilisteista mainittakoon N. Ramani, ja niin ik\xc3\xa4\xc3\xa4n hyvin tunnettu K. S. Gopalakrishnan. Rumpaleista t\xc3\xa4rkeit\xc3\xa4 ovat esimerkiksi mridangaminsoittaja Palghat Raghu ja ghataminsoittajat V. Suresh, S. Karthick ja John McLaughlinin kanssa esiintyneest\xc3\xa4 Shakti-yhtyeest\xc3\xa4 tunnettu T. H. "Vikku" Vinayakram. Erikoisuus, ja mestari omalla tavallaan on intialaisittain modifioidun mandoliinin soittaja U. Srinivas, joka on niin kotimaassaan kuin maailmanlaajuisesti tunnettu ja arvostettu. Mieslaulajia ovat muun muassa veljesduo Hyderabad Brothers.\n_START_SECTION_\nPohjois-Intia\n_START_PARAGRAPH_\nHindustanimusiikissa suosituimmat soittimet ovat pitk\xc3\xa4kaulaluuttu sitar sek\xc3\xa4 rumpupari tabla. Suosittu on my\xc3\xb6s syliss\xc3\xa4 pidett\xc3\xa4en soitettava luuttu sarod sek\xc3\xa4 mahdollisesti maailman vaikeimmin hallittaviin kuuluva jousisoitin sarangi. Kaikkia n\xc3\xa4it\xc3\xa4 soittimia, etenkin sitaria ja sarodia, k\xc3\xa4ytet\xc3\xa4\xc3\xa4n my\xc3\xb6s soolosoittimina.\n_START_SECTION_\nEtel\xc3\xa4-Intia\n_START_PARAGRAPH_\nKarnaattisen musiikin t\xc3\xa4rkeimpin\xc3\xa4 pidetyt soittimet ovat rumpu mridangam, Vina-luuttu ja Euroopasta noin 1700-luvulla maahan rantautunut viulu. Lis\xc3\xa4ksi bambuhuilulla (kulal), jota kahden viimeksi mainitun tavoin k\xc3\xa4ytet\xc3\xa4\xc3\xa4n sek\xc3\xa4 s\xc3\xa4estys- ett\xc3\xa4 soolosoittimena, on t\xc3\xa4rke\xc3\xa4 rooli.\n_START_SECTION_\nTeoreettiset perusteet\n_START_PARAGRAPH_\nIntialaisen musiikinteorian l\xc3\xa4ht\xc3\xb6kohtana voitaneen pit\xc3\xa4\xc3\xa4 hindulaista maailmankaikkeuden perimm\xc3\xa4iseen luonteeseen liittyv\xc3\xa4\xc3\xa4 k\xc3\xa4sityst\xc3\xa4, jonka mukaan "\xc3\xa4\xc3\xa4ni on Jumala" ("Nada Brahma"), eli todellisuuden syvin olemus on musiikin keinoin saavutettavissa. T\xc3\xa4h\xc3\xa4n liittyen intialainen, eli l\xc3\xa4ht\xc3\xb6kohdiltaan hindulainen musiikkitiede erottaa kaksi erilaista maailmassa esiintyv\xc3\xa4n \xc3\xa4\xc3\xa4nen tyyppi\xc3\xa4: ahata nada (=syttynyt \xc3\xa4\xc3\xa4ni) ja anahata nada (=syttym\xc3\xa4t\xc3\xb6n \xc3\xa4\xc3\xa4ni). Ensiksimainittu viittaa ihmiskorvan kuultavissa oleviin, ts. luonnon \xc3\xa4\xc3\xa4niin, ja j\xc3\xa4lkimm\xc3\xa4inen ik\xc3\xa4\xc3\xa4n kuin "ikuiseen \xc3\xa4\xc3\xa4neen", jonka voivat havaita vain henkisesti kaikkein harjoittuneimmat olennot. Musiikki kuuluu luonnollisesti edelliseen ryhm\xc3\xa4\xc3\xa4n._NEWLINE_Intiassa musiikki on, yleisesti, kaikkein t\xc3\xa4rkeimp\xc3\xa4n\xc3\xa4 pidetty taidemuoto, mutta sit\xc3\xa4 ei kuitenkaan taiteena luokitella t\xc3\xa4ysin muista taiteista erilleen: intialaisessa taideterminologiassa on perusk\xc3\xa4site sangeet, joka viittaa kollektiivisesti vokaali- ja instrumentaalimusiikkiin sek\xc3\xa4 tanssiin. Johtava intialainen esitt\xc3\xa4v\xc3\xa4n taiteen korkeakoulu onkin nimelt\xc3\xa4\xc3\xa4n Sangeet Natak Akademi (natak = draama)._NEWLINE_Intialaisen musiikin t\xc3\xa4rkeimp\xc3\xa4n\xc3\xa4 pidetty elementti on ep\xc3\xa4ilem\xc3\xa4tt\xc3\xa4 melodia, vaikkakin toinen intialaisen musiikin osanen, rytmi on my\xc3\xb6s eritt\xc3\xa4in pitk\xc3\xa4lle kehittynytt\xc3\xa4. Melodiaa hallitsee k\xc3\xa4site "raaga" ja rytmi\xc3\xa4 "taala", harmonia rajoittuu muutamaan esitett\xc3\xa4v\xc3\xa4n kappaleen edetess\xc3\xa4 paikallaan pysyv\xc3\xa4n \xc3\xa4\xc3\xa4nen urkupisteeseen. Intialainen musiikinteoria ei tunne harmonian k\xc3\xa4sitett\xc3\xa4 lainkaan._NEWLINE_Melodian teoreettinen perusta alkaa k\xc3\xa4sitteest\xc3\xa4 sargam, joka viittaa asteikon seitsem\xc3\xa4\xc3\xa4n eri s\xc3\xa4veleen (shadjam (sa), rishabham (ri), gandharam (ga), madhyamam (ma), pancham (pa), dhaivatham (dha) ja nishadham (ni)).  Ensimm\xc3\xa4ist\xc3\xa4 ja viidett\xc3\xa4 s\xc3\xa4velastetta lukuun ottamatta jokaisella s\xc3\xa4velell\xc3\xa4 on k\xc3\xa4yt\xc3\xa4nn\xc3\xb6ss\xc3\xa4 kaksi vaihtoehtoista muotoa, muodostaen n\xc3\xa4in kahdentoista mahdollisen s\xc3\xa4velen joukon oktaavin sis\xc3\xa4ll\xc3\xa4. Analyyttisi\xc3\xa4 tarkoituksia varten sargamin s\xc3\xa4velet luokitellaan kahteen "tetrakordiin", poorva-angaan (sa\xe2\x80\x93ma) ja uttarangaan (pa\xe2\x80\x93sa). Sargam viittaa my\xc3\xb6s muun muassa laulutapaan, jossa lyyrisen\xc3\xa4 materiaalina k\xc3\xa4ytet\xc3\xa4\xc3\xa4n sargam-asteikon s\xc3\xa4velten nimi\xc3\xa4.\n_START_SECTION_\nRaaga\n_START_PARAGRAPH_\nRaagan (hindiksi raag) k\xc3\xa4site on intialaisen taidemusiikin k\xc3\xa4sitteist\xc3\xa4 kenties kaikkein t\xc3\xa4rkein, mutta my\xc3\xb6s hankala m\xc3\xa4\xc3\xa4ritell\xc3\xa4. Raagaa on l\xc3\xa4nsimaisissa teksteiss\xc3\xa4 kuvattu intialaisen melodiikan modaaliseksi ilmi\xc3\xb6ksi, joka hahmottuu konkreettisesti improvisaation kautta. Intialaiset itse m\xc3\xa4\xc3\xa4rittelev\xc3\xa4t raagan muun muassa "siksi joka v\xc3\xa4rj\xc3\xa4\xc3\xa4 mielen" ("Rangayati iti Ragah")  tai "melodiseksi \xc3\xa4\xc3\xa4neksi, joka on miellytt\xc3\xa4v\xc3\xa4" , mutta t\xc3\xa4m\xc3\xa4n sielullisen vaikutuksen lis\xc3\xa4ksi raagaa voidaan m\xc3\xa4\xc3\xa4ritell\xc3\xa4 my\xc3\xb6s lukuisin t\xc3\xa4sm\xc3\xa4llisin ilmaisuin._NEWLINE_Jokaisen raagan t\xc3\xa4rkein ominaisuus niin pohjoisessa kuin etel\xc3\xa4ss\xc3\xa4 on ns. nousevan (arohana) ja laskevan (avarohana) s\xc3\xa4velkulun hahmottaminen. Niin nousevassa kuin laskevassa kuviossa on monesti seitsem\xc3\xa4n s\xc3\xa4velt\xc3\xa4, mutta kummassa tahansa, tai kummassakin voi olla s\xc3\xa4veli\xc3\xa4 viidest\xc3\xa4 seitsem\xc3\xa4\xc3\xa4n. Arohana ja avarohana voivat lis\xc3\xa4ksi edet\xc3\xa4 ei-lineaarisesti (->vakra swara) ja ulottua joskus jopa oktaavin yl\xc3\xa4- tai alapuolelle. Joskus raagassa voi kokonaisuutena olla oktaavin sis\xc3\xa4ll\xc3\xa4 alle viisi tai yli seitsem\xc3\xa4n, jopa kaksitoista eri s\xc3\xa4velt\xc3\xa4. Raagan asteikon noudattaminen on raagaa esitett\xc3\xa4ess\xc3\xa4 k\xc3\xa4yt\xc3\xa4nn\xc3\xb6ss\xc3\xa4 ehdotonta: asteikkoon kuulumattoman nuotin (vivadi) soiminen katsotaan raagaan kuuluvan tunnetilan pilaajaksi. Hallittu kromatiikka on kuitenkin joittenkin raagojen esityksess\xc3\xa4 sallittua._NEWLINE_Muita elementtej\xc3\xa4 ovat muun muassa raagan asteikon t\xc3\xa4rkein nuotti (h. vadi, my\xc3\xb6s amsasvara, "avainnuotti") ja sit\xc3\xa4 t\xc3\xa4ydent\xc3\xa4v\xc3\xa4 nuotti (h. samvadi), aloittava nuotti (k. graha svara), luonteenomainen musiikillinen fraasi (h. pakad / k. sanchara, prayoga) ja raagan esitysaika vuorokauden sis\xc3\xa4ll\xc3\xa4 (h. prahar = p\xc3\xa4iv\xc3\xa4n tai y\xc3\xb6n nelj\xc3\xa4nnes) tai vuoden aikana. Pohjoisintialaisessa terminologiassa esiintyy my\xc3\xb6s termi chalan,  jolla tarkoitetaan er\xc3\xa4\xc3\xa4nlaista tiivistelm\xc3\xa4\xc3\xa4 raagan melodisesta ajatuksesta, mutta ei kuitenkaan esimerkki\xc3\xa4 raagan kattavasta esityksest\xc3\xa4._NEWLINE_Raagan t\xc3\xa4rkeimm\xc3\xa4ksi teht\xc3\xa4v\xc3\xa4ksi intialaisessa traditiossa katsotaan tietyn ennaltam\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4tyn tunnetilan (rasa) synnytt\xc3\xa4minen jokaisessa, joka kyseess\xc3\xa4olevan raagan esityksen kuulee. Rasa-tunnetiloja on kaiken kaikkiaan yhdeks\xc3\xa4n erilaista ("navarasa", j\xc3\xa4rjestyksess\xc3\xa4: shringara = romanttis-eroottisuus, hasya = koomisuus, karuna = eetoksellisuus, my\xc3\xb6t\xc3\xa4tuntoisuus, rudra = hurjistuneisuus, viira = sankarillisuus, bhayanaka = pelokkuus sek\xc3\xa4 adbhuta = h\xc3\xa4mmentynyt ihastuneisuus, shanta = pyhyydellisyys, jonka lis\xc3\xa4ksi puhutaan raagan tunnelmasta (ragabhava), raagan kokonaisluonteesta. Rasan sanotaan kumpuavan raagan asteikon ominaisuuksista, mutta tavalla esitt\xc3\xa4\xc3\xa4 on v\xc3\xa4ltt\xc3\xa4m\xc3\xa4t\xc3\xb6n rooli raagaan kuuluvan tunnetilan v\xc3\xa4litt\xc3\xa4misen onnistumisessa._NEWLINE_Raagan yksi erityisyys on intialainen mikrointervalli, shruti. Mikrointervalleja on kirjattu olevan lukum\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4lt\xc3\xa4\xc3\xa4n kymmenen ja useiden kymmenien v\xc3\xa4lill\xc3\xa4, useimmiten kuitenkin 22, mutta niit\xc3\xa4 ei koskaan pidet\xc3\xa4 asteikon osana, vaan ne on varattu korostamaan tietty\xc3\xa4 asteikon s\xc3\xa4velt\xc3\xa4 tietyss\xc3\xa4, ennaltam\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4tyss\xc3\xa4 paikassa. Shruti voi my\xc3\xb6s merkit\xc3\xa4 mittaa, jolla asteikon s\xc3\xa4velt\xc3\xa4 korotetaan tai alennetaan._NEWLINE_Raaga voitaneen yhdell\xc3\xa4 suppealla tavalla m\xc3\xa4\xc3\xa4ritell\xc3\xa4 er\xc3\xa4\xc3\xa4nlaiseksi tietyn tunnetilan her\xc3\xa4tt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n tarkoitetuksi, ennaltaopittua s\xc3\xa4velmateriaalia sis\xc3\xa4lt\xc3\xa4v\xc3\xa4ksi, improvisoiden esitett\xc3\xa4v\xc3\xa4ksi, pitk\xc3\xa4lle teoretisoiduksi melodiseksi ajatukseksi, jonka k\xc3\xa4yt\xc3\xa4nn\xc3\xb6n toteutumisessa koulukunnalla ja esitt\xc3\xa4j\xc3\xa4n gurun n\xc3\xa4kemyksell\xc3\xa4 on merkitt\xc3\xa4v\xc3\xa4 rooli.\n_START_SECTION_\nTaala\n_START_PARAGRAPH_\nIntialaisessa taidemusiikissa melodian perustana olevaa raagan m\xc3\xa4\xc3\xa4ritelm\xc3\xa4\xc3\xa4 huomattavasti selke\xc3\xa4mpi on taalan, rytmisyklin k\xc3\xa4site. Pohjoisessa ja etel\xc3\xa4ss\xc3\xa4, aivan kuten raagojenkin kohdalla, on omat taalansa, joista pohjoisessa tunnetuin on 16-iskuinen ja nelijakoinen Tintaal, ja etel\xc3\xa4ss\xc3\xa4 kahdeksan iskun mittainen Aadi Thaalam (4 + 2 + 2 iskua). Vaikka l\xc3\xa4nsimaisen onkin suhteellisen helppo kiinnitty\xc3\xa4 n\xc3\xa4iden rytmisyklien teoreettiseen sykkeeseen, on Intiassa my\xc3\xb6s monia perusrakenteeltaankin hyvin vaikeita, vajaitakin tahdinosia sis\xc3\xa4lt\xc3\xa4vi\xc3\xa4 ja ep\xc3\xa4tasaisesti aksentoituja taaloja. Taala on kuitenkin perusmuodossaan melko yksinkertainen ja matemaattisen selke\xc3\xa4 kokonaisuus, jonka teorian hahmottamiseen ei vaadita l\xc3\xa4nsimaiselta kuulijalta l\xc3\xa4hesk\xc3\xa4\xc3\xa4n raagan ominaisuuksien sis\xc3\xa4ist\xc3\xa4miseen vaadittavaa keskittyneisyytt\xc3\xa4._NEWLINE_Taalan perusosasia (anga) ovat taalan ensimm\xc3\xa4inen isku sam(am), kierto (hindustan) avartaan, tahti (hindustan) vibhag ja isku (hindustan matra / karnaattisessa akshar\xc4\x81. Karnaattisessa traditiossa on lis\xc3\xa4ksi perusk\xc3\xa4sitteet (niin ik\xc3\xa4\xc3\xa4n anga-k\xc3\xa4sitteen alla) laghu, drutam ja anudrutam, jotka ovat yleisimm\xc3\xa4n, 35 (=5 x 7) eri taalaa sis\xc3\xa4lt\xc3\xa4v\xc3\xa4n j\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4n (Suladi Sapta (=7) Thaala) syklien rakennusosasia. Lis\xc3\xa4ksi karnaattisessa perinteessa on niin sanottuja Ch\xc4\x81pu-taaloja, joista tunnetuimmat Khanda (5 iskua) ja Misra (7 iskua). Ch\xc4\x81pu Taalan jokainen isku voidaan my\xc3\xb6s jakaa pienempiin osiin._NEWLINE_Jokaisella taalalla on tietty m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4 iskuja, jotka on jaettu tahteihin niin, ett\xc3\xa4 tahdin ensimm\xc3\xa4inen isku on aina aksentoitu (hindustan: tali) tai nonaksentoitu (hindustan: khali). Taalan t\xc3\xa4rkein ja voimakkaimmin aksentoitu isku on sam, joka kuitenkin joissain poikkeustapauksissa (Hindust. Rupaktaal) saattaa olla nonaksentoitu. S\xc3\xa4\xc3\xa4nn\xc3\xb6n mukaan k\xc3\xa4yt\xc3\xa4nn\xc3\xb6ss\xc3\xa4 kaikki rumpalin esityksess\xc3\xa4 improvisoimat kadenssit (esimerkiksi hindustan: tiihai, karnaattisessa mora) p\xc3\xa4\xc3\xa4ttyv\xc3\xa4t sam-iskulle.\n_START_SECTION_\nS\xc3\xa4vellystyypit\n_START_PARAGRAPH_\nIntialaisessa taidemusiikissa on paitsi rytmisoittimin s\xc3\xa4estetty\xc3\xa4 tai s\xc3\xa4est\xc3\xa4m\xc3\xa4t\xc3\xb6nt\xc3\xa4 raagaa, my\xc3\xb6s "varsinaisia" s\xc3\xa4vellyksi\xc3\xa4. Intialaiset s\xc3\xa4vellykset (elokuvamusiikkia, filmi git, lukuun ottamatta) erovat kuitenkin l\xc3\xa4nsimaisen taidemusiikin s\xc3\xa4vellyksist\xc3\xa4 etenkin siin\xc3\xa4, ett\xc3\xa4 niiden esityksiin sis\xc3\xa4ltyy voimakkaana elementtin\xc3\xa4 improvisaatio. Intialaisessa musiikissa esitt\xc3\xa4j\xc3\xa4 on toisin sanoen aina my\xc3\xb6s s\xc3\xa4velt\xc3\xa4j\xc3\xa4, ja melodinen solisti \xe2\x80\x93 niin ik\xc3\xa4\xc3\xa4n kurinalaisesti opetellun perinteen pohjalta improvisoivan ly\xc3\xb6m\xc3\xa4soittajan s\xc3\xa4estyksell\xc3\xa4 \xe2\x80\x93 k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4\xc3\xa4 niin pohjoisessa kuin etel\xc3\xa4ss\xc3\xa4 kenties suurimman osan konsertista teemoja varioimalla ja t\xc3\xa4ydent\xc3\xa4m\xc3\xa4ll\xc3\xa4. Intialaisen taidemusiikin s\xc3\xa4velm\xc3\xa4t ovat useimmiten lauluja, my\xc3\xb6s silloin kun niit\xc3\xa4 on tapana esitt\xc3\xa4\xc3\xa4 instrumentaalisesti.\n_START_SECTION_\nEtel\xc3\xa4\n_START_PARAGRAPH_\nKarnaattisen musiikin s\xc3\xa4velm\xc3\xa4t, erotuksena raagoille, ovat t\xc3\xa4rke\xc3\xa4mm\xc3\xa4ss\xc3\xa4 osassa esitysk\xc3\xa4yt\xc3\xa4nt\xc3\xb6\xc3\xa4 kuin Hindustanimusiikissa. Edellisess\xc3\xa4 my\xc3\xb6s s\xc3\xa4vellysten - ja s\xc3\xa4vellystyyppien - m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4 lienee suurempi. Karnaattisia tanssis\xc3\xa4estyskappaleita ovat tillaanat (Intian tunnetuimpaan, Bharata Natyam - tanssiin) ja padamit, muita s\xc3\xa4vellyksi\xc3\xa4 gitat (harjoituslaulut), varnamit (lauluetydit, konsertin avauskappaletyyppi), kritit (t\xc3\xa4rkein s\xc3\xa4vellystyyppi), swarajatit (harjoituskappaleita), jatiswaramit (harjoituskappaleita) ja jaavalit (eroottisesti vihjailevia lauluja). Kaikkia etydinomaisia s\xc3\xa4vellyksi\xc3\xa4 (abhayasa gana) esitet\xc3\xa4\xc3\xa4n konserteissa, lukuun ottamatta koulutuksen aloittavia gita-kappaleita. Jokaisessa konsertissa esitet\xc3\xa4\xc3\xa4n kuitenkin my\xc3\xb6s varsinaisia konserttikappaleita (sabha gana), joista ainakin yksi on kriti. Kritin esitys kest\xc3\xa4\xc3\xa4 usein yli puoli tuntia, ja sit\xc3\xa4 onkin verrattu intensiteetilt\xc3\xa4\xc3\xa4n ja kestoltaan l\xc3\xa4nsimaiseen sinfoniaan.\n_START_SECTION_\nPohjoinen\n_START_PARAGRAPH_\nHindustanimusiikin s\xc3\xa4vellysmuodot ovat harvalukuisempia kuin etel\xc3\xa4ss\xc3\xa4, mutta my\xc3\xb6s pohjoisessa monilla s\xc3\xa4vellystyypeill\xc3\xa4 on hyvin voimakas asema. Kaikkein arvokkaimpia s\xc3\xa4vellyksi\xc3\xa4 ovat satoja vuosia vanhat prabandha-tyylist\xc3\xa4 polveutuvat dhrupadit, joita esitet\xc3\xa4\xc3\xa4n useimmin laulettuna. Dhrupadin seuraaja on khay\xc4\x81l/khy\xc4\x81l (suom. mielikuvitus), joka on nykyisin Pohjois-Intian t\xc3\xa4rkein s\xc3\xa4vellysmuoto, ja kuten edelt\xc3\xa4j\xc3\xa4ns\xc3\xa4, my\xc3\xb6s tapa esitt\xc3\xa4\xc3\xa4 raaga. Khay\xc4\x81l-s\xc3\xa4vellyst\xc3\xa4 esiintyy kahta muotoa, nopea, kevyt chhot\xc4\x81 (suom. pieni) khay\xc4\x81l ja hidas, arvokkaampi bar\xc4\x81 (suom. suuri) khay\xc4\x81l.'