b'\n_START_ARTICLE_\nViritysj\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4\n_START_PARAGRAPH_\nViritysj\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4 on matematiikkaan pohjautuva tapa m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4t\xc3\xa4 eri s\xc3\xa4velten tarkat s\xc3\xa4velkorkeudet ja et\xc3\xa4isyydet toisiin s\xc3\xa4veliin verrattuna. Erilaisia viritysj\xc3\xa4rjestelmi\xc3\xa4 on useita siksi, ettei oktaavia voida jakaa kahteentoista s\xc3\xa4velaskeleeseen siten, ett\xc3\xa4 kaikki intervallit olisivat puhtaita. T\xc3\xa4m\xc3\xa4n huomasi ensimm\xc3\xa4iseksi kreikkalainen Pythagoras todeten, etteiv\xc3\xa4t samasta s\xc3\xa4velest\xc3\xa4 nouseva kvinttisarja ja oktaavisarja kohtaa toisiaan, vaan oktaavisarja j\xc3\xa4\xc3\xa4 hivenen kvinttisarjaa matalammaksi. N\xc3\xa4iden sarjojen erotusta kutsutaan Pythagoraan kommaksi._NEWLINE_Nyky\xc3\xa4\xc3\xa4n k\xc3\xa4ytet\xc3\xa4\xc3\xa4n yleisesti niin sanottua tasavireist\xc3\xa4 virityst\xc3\xa4, jossa oktaavi jaetaan tasan kahteentoista yht\xc3\xa4 suureen s\xc3\xa4velaskeleeseen. T\xc3\xa4ss\xc3\xa4 j\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4ss\xc3\xa4 kaikki intervallit ovat suhteessa samankokoisia. N\xc3\xa4ist\xc3\xa4 s\xc3\xa4velaskelista mitk\xc3\xa4\xc3\xa4n, oktaavia lukuun ottamatta, eiv\xc3\xa4t ole t\xc3\xa4ysin puhtaita. Muita yleisesti k\xc3\xa4ytettyj\xc3\xa4 viritysj\xc3\xa4rjestelmi\xc3\xa4 ovat muun muassa keskis\xc3\xa4velviritys, Werckmeister, Kirnberger ja Vallotti. Kolme viimeksi mainittua ovat saaneet nimens\xc3\xa4 niiden kehitt\xc3\xa4j\xc3\xa4n mukaan, ja niist\xc3\xa4 on useita erilaisia variaatioita.\n_START_SECTION_\nMiksi tonaalisuus ja viritysj\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4t ovat olemassa?\n_START_PARAGRAPH_\nHermann von Helmholtz ehdotti ett\xc3\xa4 asteikko on diskreetti s\xc3\xa4velkorkeus, joka tuottaa psykologisen standardin. T\xc3\xa4m\xc3\xa4n kautta kuulija pystyy mittaamaan melodista liikett\xc3\xa4. Jos ihminen kuulee jatkuvan s\xc3\xa4velkorkeuden vaihtelun, h\xc3\xa4nen tulisi oppia tuntemaan skaala voidakseen ymm\xc3\xa4rt\xc3\xa4\xc3\xa4 \xc3\xa4\xc3\xa4nten vaihtelun muutoksen. Silloin kuulijan olisi todella vaikeaa oppia skaala, koska s\xc3\xa4velet ilmenisiv\xc3\xa4t harvoin vastaanotetussa musiikissa. Musiikin kuuntelussa k\xc3\xa4ytett\xc3\xa4v\xc3\xa4t kognitiiviset prosessit helpottuvat, kun s\xc3\xa4velkorkeusjoukko jaetaan tiettyihin skaalan tasoihin. T\xc3\xa4m\xc3\xa4n kehyksen avulla, jonka perusteella \xc3\xa4\xc3\xa4ni\xc3\xa4 kuullaan, pystyt\xc3\xa4\xc3\xa4n muistamaan \xc3\xa4\xc3\xa4ni\xc3\xa4 ja niiden muutosta helpommin. S\xc3\xa4velten kategorisointi liittyy my\xc3\xb6s siihen, ett\xc3\xa4 historian saatossa laulut ja musiikki on pystytty siirt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n eteenp\xc3\xa4in sukupolvelta toiselle ennen kuin musiikkia kirjoitettiin. Silloin ihmisen muisti oli ainut paikka, jossa melodiat s\xc3\xa4ilyiv\xc3\xa4t.\n_START_SECTION_\nPythagoras\n_START_PARAGRAPH_\nPythagoralaista viritysj\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4\xc3\xa4 k\xc3\xa4ytettiin etenkin keskiajalla Euroopassa yksi\xc3\xa4\xc3\xa4nisess\xc3\xa4 laulussa, eli monofoniassa, ja varhaisessa moni\xc3\xa4\xc3\xa4nisyydess\xc3\xa4, eli polyfoniassa. My\xc3\xb6s keskiajan kirkkos\xc3\xa4vellajit eli moodit saivat alkunsa kreikkalaisista asteikoista, jotka perustuvat pythagoralaiseen viritysj\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4\xc3\xa4n. J\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4\xc3\xa4 k\xc3\xa4ytettiin my\xc3\xb6s kiinalaisessa soitinmusiikissa ja siihen liittyviss\xc3\xa4 kulttuureissa._NEWLINE_Pythagoraan viritys maksimoi puhtaiden kvinttien m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4n (terssien kustannuksella). T\xc3\xa4ss\xc3\xa4 viritysj\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4ss\xc3\xa4 kaikki kvintit viritet\xc3\xa4\xc3\xa4n puhtaaksi, ja viimeiseksi j\xc3\xa4ljelle j\xc3\xa4\xc3\xa4v\xc3\xa4 kvintti on komman verran kapea. Aloitettaessa a:sta t\xc3\xa4m\xc3\xa4 ns. susikvintti (oikeastaan v\xc3\xa4hennetty seksti) tulee v\xc3\xa4lille gis\xe2\x80\x93es. Nimitys "susikvintti" tulee siit\xc3\xa4, ett\xc3\xa4 kvintti on niin ep\xc3\xa4vireinen, ett\xc3\xa4 sen sanotaan ulvovan._NEWLINE_Pythagoraan viritys alkuper\xc3\xa4isess\xc3\xa4 muodossaan kuuluu ns. luonnonvirityksiin, koska se perustuu puhtaiden kvinttien k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6\xc3\xb6n eri s\xc3\xa4velten suhteita m\xc3\xa4\xc3\xa4ritett\xc3\xa4ess\xc3\xa4. 200-luvulla eaa. k\xc3\xa4yt\xc3\xb6ss\xc3\xa4 olleessa muodossaan viritys kohdistui viel\xc3\xa4 vain niihin diatonisiin s\xc3\xa4veliin, jotka esiintyv\xc3\xa4t nykyisin C-duuri-asteikossa. T\xc3\xa4llaisena j\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4 toimi hyvin \xe2\x80\x93 varsinkin yksi\xc3\xa4\xc3\xa4nisyydess\xc3\xa4._NEWLINE_Kromaattisten s\xc3\xa4velten mukaanotto kvinttiviritykseen sen sijaan aiheuttaa jo ongelmia. Erityisesti k\xc3\xa4ytett\xc3\xa4ess\xc3\xa4 Pythagoraan virityst\xc3\xa4 kromaattisen asteikon kaikkien 12 s\xc3\xa4velen viritt\xc3\xa4miseen j\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4 ei johda enharmoniaan. T\xc3\xa4ll\xc3\xa4 tarkoitetaan sit\xc3\xa4, ett\xc3\xa4 viritett\xc3\xa4ess\xc3\xa4 puhtaita kvinttej\xc3\xa4 suuresta C:st\xc3\xa4 alkaen siit\xc3\xa4 12 kvintin p\xc3\xa4\xc3\xa4ss\xc3\xa4 oleva s\xc3\xa4vel his\xe2\x81\xb5 ei ole t\xc3\xa4ysin sama kuin suuresta C:st\xc3\xa4 puhtaita oktaaveja viritt\xc3\xa4m\xc3\xa4ll\xc3\xa4 saatava s\xc3\xa4vel c\xe2\x81\xb6. Pythagoraan viritys johtaa siten ns. susis\xc3\xa4veleen. Tuota pient\xc3\xa4 enharmoniasta poikkeavaa eroa sanotaan Pythagoraan kommaksi.\n_START_SECTION_\nPuhdas viritys\n_START_PARAGRAPH_\nPuhdas viritys on kehitetty renessanssin aikana, sill\xc3\xa4 pythagoralainen j\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4 ei sopinut liian laajoine tersseineen vastakehitettyihin uusiin terssiharmonioihin. T\xc3\xa4ss\xc3\xa4 uudessa j\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4ss\xc3\xa4 pystyttiin kuitenkin soittamaan hyv\xc3\xa4ss\xc3\xa4 intonaatiossa vain muutamissa s\xc3\xa4vellajeissa kerrallaan._NEWLINE_Puhtaassa virityksess\xc3\xa4 pyrit\xc3\xa4\xc3\xa4n kaikki intervallit soittamaan tai laulamaan puhtaina. Puhtaassa intervallissa s\xc3\xa4velten taajuuksien suhde on t\xc3\xa4sm\xc3\xa4lleen sama kuin jokin kahden pienen kokonaisluvun suhde, esim. puhtaassa kvintiss\xc3\xa4 s\xc3\xa4velten taajuuksien suhde on 2:3. Helpoimmin t\xc3\xa4m\xc3\xa4 on toteuttettavissa laulu\xc3\xa4\xc3\xa4nell\xc3\xa4 silloin, kun ei k\xc3\xa4ytet\xc3\xa4 s\xc3\xa4estyssoittimia, jotka pakottaisivat tasavireisyyteen. Nykyisin k\xc3\xa4yt\xc3\xb6ss\xc3\xa4 olevista soittimista muun muassa viululla voidaan mik\xc3\xa4 tahansa intervalli soittaa t\xc3\xa4ysin puhtaana. K\xc3\xa4yt\xc3\xa4nn\xc3\xb6n musiikissa t\xc3\xa4ysin puhtaasta virityksest\xc3\xa4 joudutaan aina joustamaan mm. muunnesointujen ja s\xc3\xa4vellajinvaihdosten vuoksi.\n_START_SECTION_\nKeskis\xc3\xa4velviritys\n_START_PARAGRAPH_\n1500-luvulla j\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4\xc3\xa4 kehitettiin niin, ett\xc3\xa4 soittaja pystyi moduloimaan enint\xc3\xa4\xc3\xa4n kahden tai kolmen kvintin p\xc3\xa4\xc3\xa4h\xc3\xa4n alkuper\xc3\xa4isest\xc3\xa4 s\xc3\xa4vellajista. T\xc3\xa4t\xc3\xa4 kutsutaan niin sanotuksi keskis\xc3\xa4velviritykseksi. Keskis\xc3\xa4velvirityksess\xc3\xa4 terssit viritet\xc3\xa4\xc3\xa4n puhtaiksi, mink\xc3\xa4 seurauksena kvintit kapenevat 1/4-komman verran._NEWLINE_Keskis\xc3\xa4velviritys oli yleisess\xc3\xa4 k\xc3\xa4yt\xc3\xb6ss\xc3\xa4 1500-luvulta 1700-luvun loppuun, paikoin jopa 1800-luvun loppupuolelle saakka. Hyv\xc3\xa4t viritykset taas yleistyiv\xc3\xa4t vasta barokin aikana, 1600-luvun lopulla, ja olivat k\xc3\xa4yt\xc3\xb6ss\xc3\xa4 samoin 1700-luvun loppuun saakka._NEWLINE_Nimens\xc3\xa4 keskis\xc3\xa4velviritys lienee saanut siit\xc3\xa4, ett\xc3\xa4 j\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4\xc3\xa4n syntyy symmetrisi\xc3\xa4 rakenteita, joissa jokin s\xc3\xa4vel on t\xc3\xa4sm\xc3\xa4lleen tietyn intervallin keskell\xc3\xa4, siis yht\xc3\xa4 kaukana intervallin ylemm\xc3\xa4st\xc3\xa4 ja alemmasta s\xc3\xa4velest\xc3\xa4. N\xc3\xa4in esimerkiksi d sijoittuu suuren terssin c-e keskelle siten, ett\xc3\xa4 sekunnit sek\xc3\xa4 c:hen ett\xc3\xa4 d:hen ovat yht\xc3\xa4 suuria. Vastaavia rakenteita syntyy muidenkin intervallien keskelle. Viritys perustuu suurten terssien viritt\xc3\xa4miseen luonnonpuhtaiksi. Lopputuloksena on viritys, joka soi pehme\xc3\xa4sti yleisimmin k\xc3\xa4ytetyiss\xc3\xa4 s\xc3\xa4vellajeissa, mutta johtaa Pythagoraan virityst\xc3\xa4 suurempiin ep\xc3\xa4puhtauksiin virityksen \xc3\xa4\xc3\xa4rirajoilla. Viritykseen sis\xc3\xa4ltyy yksi voimakas susi-intervalli, ep\xc3\xa4puhdas kvintti, jota ei edes voida pit\xc3\xa4\xc3\xa4 kvinttin\xc3\xa4 vaan v\xc3\xa4hennettyn\xc3\xa4 sekstin\xc3\xa4. T\xc3\xa4m\xc3\xa4k\xc3\xa4\xc3\xa4n j\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4 ei johda enharmoniaan. Useimpia kromaattisia s\xc3\xa4veli\xc3\xa4 ei katsotakaan enharmonisesti samoiksi; esimerkiksi dis ja es ovat t\xc3\xa4ss\xc3\xa4 virityksess\xc3\xa4 eri s\xc3\xa4veli\xc3\xa4.\n_START_SECTION_\n"Hyvintemperoituja" j\xc3\xa4rjestelmi\xc3\xa4\n_START_PARAGRAPH_\nRenessanssin ajasta l\xc3\xa4htien pyrittiin sopivaan kompromissiin soivan puhtauden ja eri s\xc3\xa4velten k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6kelpoisuuden v\xc3\xa4lill\xc3\xa4. Ehdottoman luonnonpuhtauden vaatimuksesta siis luovuttiin ja viritykset tehtiin ns temperoituina, joitakin s\xc3\xa4veli\xc3\xa4 puhtaasta tasosta muuttavina. Ihmisen korva nimitt\xc3\xa4in hyv\xc3\xa4ksyy ep\xc3\xa4puhtauksia tietyiss\xc3\xa4 rajoissa._NEWLINE_Yleisimm\xc3\xa4t temperoidut viritykset ovat keskis\xc3\xa4velviritys, ns. hyv\xc3\xa4 viritys ja tasavireisyys. Kaikki n\xc3\xa4m\xc3\xa4 j\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4t olivat tunnettuja jo renessanssin aikana, vaikka varsinkaan kahta viimeist\xc3\xa4 niist\xc3\xa4 ei juuri k\xc3\xa4ytetty viel\xc3\xa4 tuolloin.\n_START_SECTION_\nWerckmeister\n_START_PARAGRAPH_\nAndreas Werckmeister kehitti 1600-luvun lopulla useita nime\xc3\xa4\xc3\xa4n kantavia viritysj\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4, joista Werckmeister III on tunnetuin. T\xc3\xa4ss\xc3\xa4 j\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4ss\xc3\xa4 nelj\xc3\xa4 kvintti\xc3\xa4 viritet\xc3\xa4\xc3\xa4n nelj\xc3\xa4sosakomman verran kapeiksi, ja loput ovat puhtaita. Werckmeister III:ssa kapeita kvinttej\xc3\xa4 ovat c-g, g-d, d-a ja h-fis. Terssit ovat hyvi\xc3\xa4 tai erinomaisia. T\xc3\xa4llaista virityst\xc3\xa4 kutsuttiin barokin aikana hyvintemperoiduksi (saks. wohltemperiert), koska sill\xc3\xa4 pystyi soittamaan useissa eri s\xc3\xa4vellajeissa. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 sopi my\xc3\xb6s hyvin barokkimusiikkiin, jossa eri s\xc3\xa4vellajien katsottiin kuvaavan eri tunneprosesseja._NEWLINE_Werckmeister III on varsin helppo viritt\xc3\xa4\xc3\xa4, koska suurin osa kvinteist\xc3\xa4 on puhtaita, ja sen vuoksi se on suosittu viritys cembaloissa.\n_START_SECTION_\nKirnberger\n_START_PARAGRAPH_\nKirnberger julkaisi 1700-luvun loppupuolella virityksen, jossa komma jaettiin kahden kvintin kesken (d-a ja a-e). Koska Kirnberger oli Johann Sebastian Bachin oppilas, on esitetty, ett\xc3\xa4 t\xc3\xa4m\xc3\xa4 viritys olisi per\xc3\xa4isin Bachilta. Puolikkaalla kommalla kavennetut kvintit kuulostavat kuitenkin varsin h\xc3\xa4tk\xc3\xa4hdytt\xc3\xa4vilt\xc3\xa4, joten Kirnberger julkaisi my\xc3\xb6hemmin "korjatun" version, joka tuli sittemmin tunnetuksi Kirnberger III:na. T\xc3\xa4ss\xc3\xa4 viritysj\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4ss\xc3\xa4 komma on jaettu tasan nelj\xc3\xa4n eri kvintin kesken (c-g, g-d, d-a ja a-e)._NEWLINE_Kirnberger esitteli kolme erilaista virityst\xc3\xa4, joista yksinkertaisimmassa on vain yksi temperoitava s\xc3\xa4vel. Kahdessa muussa suurin osa kvinteist\xc3\xa4 on viritetty puhtaiksi. Tersseist\xc3\xa4 vain muutama on luonnonpuhtaita, loput k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6kelpoisuuden rajoissa ep\xc3\xa4puhtaita. N\xc3\xa4ill\xc3\xa4 virityksill\xc3\xa4 on mahdollista soittaa kaikissa 24 s\xc3\xa4vellajissa. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 viritysj\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4 mahdollisti l\xc3\xa4nsimaisen taidemusiikin kehityksen eteenp\xc3\xa4in s\xc3\xa4vellyksen osalla, ja j\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4\xc3\xa4 k\xc3\xa4ytettiin viel\xc3\xa4 romantiikan aikakautena.\n_START_SECTION_\nVallotti\n_START_PARAGRAPH_\nVallotissa komma on jaetaan yleens\xc3\xa4 kuuden kvintin kesken siten, ett\xc3\xa4 n\xc3\xa4m\xc3\xa4 kvintit ovat 1/6-komman verran kapeita. Loput kvintit viritet\xc3\xa4\xc3\xa4n puhtaiksi. Vallotti-virityksi\xc3\xa4 on useita erilaisia.\n_START_SECTION_\nTasavireinen viritys\n_START_PARAGRAPH_\nJ\xc3\xa4rjestelmien kehitys johti lopulta nyky\xc3\xa4\xc3\xa4n k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4mme tasavireiseen viritysj\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4\xc3\xa4n, jota on k\xc3\xa4ytetty aina 1900-luvun musiikista eteenp\xc3\xa4in. Tasavireisess\xc3\xa4 j\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4ss\xc3\xa4 Pythagoraan komma on jaettu tasan kaikkien kvinttien kesken ja kaikki puoliaskeleet ovat yht\xc3\xa4 suuria. Kaikki s\xc3\xa4vellajit ovat tasavireisyyden vuoksi samanlaisia, ja niiss\xc3\xa4 voi moduloida mihin s\xc3\xa4vellajiin tahansa._NEWLINE_Tasavireisen virityksen keksij\xc3\xa4ksi mainitaan aina silloin t\xc3\xa4ll\xc3\xb6in virheellisesti Andreas Werckmeister. Tasavireisyyden periaate on kuitenkin per\xc3\xa4isin ilmeisesti jo 1400-luvulta, ja aivan varmasti sen on esitt\xc3\xa4nyt hollantilainen Simon Stevin vuonna 1585. Musiikki ei kuitenkaan tarvinnut tasavireisyytt\xc3\xa4 ennen romantiikan aikaa._NEWLINE_Vaikka tasavireisen virityksen laskemiseksi tehtiin monimutkaisiakin matemaattisia kaavoja, t\xc3\xa4m\xc3\xa4 viritys perustuu pohjimmiltaan varsin yksinkertaiseen oivallukseen: Pythagoraan komma jaetaan tasan kaikkien viritett\xc3\xa4vien 12 kvintin kesken siten, ett\xc3\xa4 kaikki kvintit ovat hieman ep\xc3\xa4puhtaita, suppeampia kuin puhtaat. Ep\xc3\xa4puhtaus on kuitenkin niin pieni, ett\xc3\xa4 korva hyv\xc3\xa4ksyy sen. Oktaavit ovat puhtaita kaikissa virityksiss\xc3\xa4, mutta tasavireisyydess\xc3\xa4 ne ovat ainoita luonnonpuhtaita intervalleja. Viritys johtaa t\xc3\xa4ydelliseen enharmoniaan, jossa kromaattisen asteikon 12 puolis\xc3\xa4velaskelta - kuten muutkin intervallit kesken\xc3\xa4\xc3\xa4n - ovat samansuuruiset ja kukin s\xc3\xa4vel on enharmonisesti t\xc3\xa4ysin vapaasti merkitt\xc3\xa4viss\xc3\xa4. Kaikki s\xc3\xa4vellajit ovat k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6kelpoisia, mutta niill\xc3\xa4 ei ole omaa erityist\xc3\xa4 luonnettaan, vaan ne kuulostavat samanlaisilta - ainoana erona transponoitu s\xc3\xa4velkorkeus.\n_START_SECTION_\nMikrotonaalisuus\n_START_PARAGRAPH_\nErilaisten viritysj\xc3\xa4rjestelmien olemassaolo on vaikuttanut my\xc3\xb6hemp\xc3\xa4\xc3\xa4n musiikin kehitykseen, koska k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4m\xc3\xa4ll\xc3\xa4 ainoastaan tasavireist\xc3\xa4 viritysj\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4\xc3\xa4 osa puhtaan viritysj\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4n s\xc3\xa4velsuhteista h\xc3\xa4vi\xc3\xa4\xc3\xa4. N\xc3\xa4m\xc3\xa4 ovat kuitenkin oleellisia muun muassa joissain kansanmusiikin lajeissa. Eri musiikkityylien erot esimerkiksi pienen terssin tai septimin laajuudessa ovat helpoimmin huomattavia eroja eri viritysj\xc3\xa4rjestelmien v\xc3\xa4lill\xc3\xa4 ja jotkut s\xc3\xa4velt\xc3\xa4j\xc3\xa4t ovat merkinnet n\xc3\xa4it\xc3\xa4 eroja my\xc3\xb6s nuotteihin._NEWLINE_Mikrotonaalisuus on edell\xc3\xa4 kuvatuista viritysj\xc3\xa4rjestelmist\xc3\xa4 poikkeava j\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4, jossa esiintyy puolis\xc3\xa4velaskelta pienempi\xc3\xa4 eroja eri nuottien v\xc3\xa4lill\xc3\xa4. T\xc3\xa4m\xc3\xa4n kaltaisia j\xc3\xa4rjestelmi\xc3\xa4 on kehitetty useita erilaisia, joista tunnetuimpiin kuuluu Paul Erlichin on kehitt\xc3\xa4nyt 22-j\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4. Toiset mikrotonaaliset j\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4t pyrkiv\xc3\xa4t jakamaan kommaa niin, ett\xc3\xa4 l\xc3\xa4hell\xc3\xa4 toisiaan olevista s\xc3\xa4velist\xc3\xa4 ainakin jokin osuu hyvin l\xc3\xa4helle puhtaan tai hyvintemperoidun viritysj\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4n vastaavaa nuottia. Toisaalta kaikki mikrotonaalisia nuotteja sis\xc3\xa4lt\xc3\xa4v\xc3\xa4t viritysj\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4t eiv\xc3\xa4t pid\xc3\xa4 edes oktaavia kiinte\xc3\xa4n suuruisena intervallina. Muun muassa t\xc3\xa4st\xc3\xa4 aiheutuu joidenkin it\xc3\xa4maisten musiikinlajien meid\xc3\xa4n korvaamme ep\xc3\xa4vireiselt\xc3\xa4 kuulostava sointi._NEWLINE_Mikrotonaalinen musiikki voi viitata kaikkeen musiikkiin mik\xc3\xa4 sis\xc3\xa4lt\xc3\xa4\xc3\xa4 l\xc3\xa4nsimaisia puolis\xc3\xa4velaskeleita pienempi\xc3\xa4 intervalleja. Termi merkitsee eritt\xc3\xa4in pieni\xc3\xa4 intervalleja sis\xc3\xa4lt\xc3\xa4v\xc3\xa4\xc3\xa4 musiikkia, mutta voi sis\xc3\xa4lt\xc3\xa4\xc3\xa4 mink\xc3\xa4 tahansa virityksen, joka eroaa l\xc3\xa4nsimaisesta 12-s\xc3\xa4velisest\xc3\xa4 tasavireisyydest\xc3\xa4. Perinteisen intialaisen musiikin 22-s\xc3\xa4velinen \xc5\x9bruti; indonesialainen gamelan musiikki; thaimaalainen, burmalainen ja afrikkalainen musiikki, ja musiikki, joka k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4\xc3\xa4 vain intonaatiota, tai muita vaihtoehtoisia virityksi\xc3\xa4, joita voidaan pit\xc3\xa4\xc3\xa4 mikrotonaalisina.'