b'\n_START_ARTICLE_\nDeep Purple\n_START_SECTION_\nPerustaminen (1967\xe2\x80\x931968)\n_START_PARAGRAPH_\nThe Searchersin entinen rumpali Chris Curtis otti vuonna 1967 yhteytt\xc3\xa4 englantilaiseen liikemieheen Tony Edwardsiin ja ehdotti, ett\xc3\xa4 t\xc3\xa4m\xc3\xa4 alkaisi manageroida h\xc3\xa4nen uutta yhtyett\xc3\xa4\xc3\xa4n, jonka h\xc3\xa4n tulisi kokoamaan itsens\xc3\xa4 ymp\xc3\xa4rille. Edwards innostui ajatuksesta ja yhdess\xc3\xa4 liikekumppaneidensa John Colettan ja Ron Hiren (HEC-Enterprises) alkoi toteuttaa suunnitelmaa. Ensin yhtyeeseen hankittiin urkuri Jon Lord, joka soitti The Artwoods -yhtyeess\xc3\xa4. Lord otti yhteytt\xc3\xa4 sessiokitaristina tunnettuun Ritchie Blackmoreen, jonka h\xc3\xa4n suostutteli tulemaan Hampurista asti koe-esiintymiseen. Curtis kuitenkin p\xc3\xa4\xc3\xa4tti j\xc3\xa4tt\xc3\xa4yty\xc3\xa4 hankkeesta, mutta Lord ja Blackmore jatkoivat yhdess\xc3\xa4. Basistiksi otettiin Lordin ja Blackmoren vanha soittokumppani Nick Simper. Kokoonpano oli valmis laulaja Rod Evansin ja rumpali Ian Paicen tultua mukaan. He olivat soittaneet The Maze -yhtyeess\xc3\xa4. Yhtyeen nimeksi tuli Chris Curtisin ehdotuksen mukaan Roundabout. Kev\xc3\xa4\xc3\xa4n 1968 lyhyen Tanskan-kiertueen j\xc3\xa4lkeen nimeksi muutettiin Deep Purple Ritchie Blackmoren iso\xc3\xa4idin lempikappaleen mukaan.\n_START_SECTION_\nMark I \xe2\x80\x93 Ensimm\xc3\xa4inen kokoonpano (1968\xe2\x80\x931969)\n_START_PARAGRAPH_\nDeep Purple sai levytyssopimuksen Parlophone-yhti\xc3\xb6lt\xc3\xa4, joka oli EMI:n alamerkki. Yhdysvalloissa levy-yhti\xc3\xb6ksi tuli Tetragrammaton. Ensimm\xc3\xa4inen albumi, Shades of Deep Purple levytettiin toukokuussa 1968 parin p\xc3\xa4iv\xc3\xa4n aikana. Albumin musiikki oli 1960-luvun pop-vaikutteista Blackmoren ja Lordin sooloilla ryyditettyn\xc3\xa4. Albumilta julkaistu single, Joe Southin kirjoittama \xe2\x80\x9dHush\xe2\x80\x9d nousi yll\xc3\xa4tyshitiksi Yhdysvalloissa ollen singlelistan sijalla 4. My\xc3\xb6s albumi menestyi Yhdysvalloissa hyvin nousten top-30:neen. Kotimaassa Englannissa kumpikin floppasi. Menestyksen my\xc3\xb6t\xc3\xa4 yhtye l\xc3\xa4hti Amerikan-kiertueelle soittaen muun muassa Creamin l\xc3\xa4mmittelij\xc3\xa4n\xc3\xa4. Jo saman vuoden syksyll\xc3\xa4 julkaistiin yhtyeen toinen albumi The Book of Taliesyn. Musiikki oli aiempaa hieman progressiivisempaa ja my\xc3\xb6s Lordin ihannoimaa klassista musiikkia hy\xc3\xb6dynnettiin kappaleessa \xe2\x80\x9dAnthem\xe2\x80\x9d. Albumi ja silt\xc3\xa4 julkaistu single \xe2\x80\x9dKentucky Woman\xe2\x80\x9d nousivat listoille USA:ssa, mutta eiv\xc3\xa4t ylt\xc3\xa4neet ensilevyn ja \xe2\x80\x9dHushin\xe2\x80\x9d vertaiseen menestykseen. Englannissa albumi julkaistiin vasta kes\xc3\xa4ll\xc3\xa4 1969. Vuodenvaihteessa Purple meni j\xc3\xa4lleen studioon levytt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n kolmatta albumia. Yksinkertaisesti Deep Purple -nimell\xc3\xa4 kes\xc3\xa4kuussa 1969 julkaistu albumi ei menestynyt en\xc3\xa4\xc3\xa4 Yhdysvalloissakaan saati sitten Englannissa, jossa se julkaistiin vasta vuoden 1969 lopulla. Musiikillisesti albumi osoitti jo merkkej\xc3\xa4 tulevasta raskaammasta suunnasta. Lordin ja Blackmoren \xe2\x80\x9dApril\xe2\x80\x9d-kappaleella kokeiltiin klassisen musiikin vaikutteilla. _NEWLINE_Vuoden 1969 alkupuoliskolla edellisvuoden menestyksen alkaessa haihtua Blackmore ja Lord alkoivat suunnitella yhtyeen tulevaisuutta ja uutta linjaa. He olivat pettyneit\xc3\xa4 Rod Evansiin laulajana, koska h\xc3\xa4n oli enemm\xc3\xa4n balladilaulaja kuin kova\xc3\xa4\xc3\xa4ninen rocklaulaja. My\xc3\xb6s Nick Simperin bassonsoittoa pidettiin liian vanhanaikaisena. Ian Paice halusi pysy\xc3\xa4 mukana ja niinp\xc3\xa4 Simper ja Evans p\xc3\xa4\xc3\xa4tettiin erottaa. Managerit Edwards ja Coletta pyysiv\xc3\xa4t kolmikkoa kuitenkin siirt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n erottamista hein\xc3\xa4kuuhun asti koska yhtyeell\xc3\xa4 oli sovittuja kiertueita eik\xc3\xa4 aikaa olisi viel\xc3\xa4 hakea uusia soittajia. Evans ja Simper pidettiin pimennossa asiasta ja heid\xc3\xa4n tiet\xc3\xa4m\xc3\xa4tt\xc3\xa4\xc3\xa4n Lord, Blackmore ja Paice alkoivat hakea uusia soittajia. Blackmoren vanha kaveri, rumpali Mick Underwood suositteli Blackmorelle yhtyeens\xc3\xa4 Episode Six:in laulajaa Ian Gillania, jolla oli vahva ja tarvittaessa korkea \xc3\xa4\xc3\xa4niala. Gillan tuli koe-esiintymiseen ja toi mukanaan saman yhtyeen basistin Roger Gloverin. Miesten kemiat loksahtivat kohdalleen ja kakkoskokoonpano oli syntynyt._NEWLINE_Uusi kokoonpano alkoi harjoitella p\xc3\xa4ivisin ja vanha kokoonpano teki sovittuja keikkoja iltaisin. Pian my\xc3\xb6s Simper ja Evans saivat tiet\xc3\xa4\xc3\xa4 miten asiat ovat. Evans tyytyi kohtaloonsa, koska oli aikonut muutenkin muuttaa Amerikkaan ja perustaa perheen, mutta Simper oli katkera erottamisestaan ja haastoi yhtyeen my\xc3\xb6hemmin oikeuteen. Simper perusti vuotta my\xc3\xb6hemmin Warhorse-nimisen progressiivista heavy rockia soittaneen yhtyeen. Evans liittyi 1970-luvun alussa Captain Beyond -yhtyeeseen. Viimeinen alkuper\xc3\xa4isen kokoonpanon konsertti oli 4. hein\xc3\xa4kuuta ja uusi kokoonpano teki ensiesiintymisens\xc3\xa4 10. hein\xc3\xa4kuuta 1969, vain kuusi p\xc3\xa4iv\xc3\xa4\xc3\xa4 my\xc3\xb6hemmin.\n_START_SECTION_\nMark II \xe2\x80\x93 Legendaarinen kakkoskokoonpano (1969\xe2\x80\x931973)\n_START_PARAGRAPH_\nEnsimm\xc3\xa4inen kakkoskokoonpanon levytys oli \xe2\x80\x9dHallelujah\xe2\x80\x9d-niminen Greenway/Cookin s\xc3\xa4velt\xc3\xa4m\xc3\xa4 gospelvaikutteinen popralli, joka ei kuitenkaan menestynyt. Purple alkoi keikkojen ohessa s\xc3\xa4velt\xc3\xa4\xc3\xa4 tulevan In Rock -albumin kappaleita. Ritchie Blackmoren visiona oli tehd\xc3\xa4 kovaa rockia sis\xc3\xa4lt\xc3\xa4v\xc3\xa4 albumi ilman hempeyksi\xc3\xa4. Levyn tekemisen keskeytti Jon Lordin s\xc3\xa4velt\xc3\xa4m\xc3\xa4n Concerto for Group and Orchestra -teoksen esitt\xc3\xa4minen yhdess\xc3\xa4 Malcolm Arnoldin johtaman Lontoon Royal Philharmonic Orchestran kanssa syyskuussa 1969. Kyseess\xc3\xa4 oli yksi ensimm\xc3\xa4isist\xc3\xa4 rockyhtyeen ja sinfoniaorkesterin yhteisteoksista, ja se sai suurta huomiota Englannissa ja toi yhtyeen viimein englantilaisten tietoisuuteen. Konsertosta julkaistiin albumi, joka nousi top-30:een Brittein albumilistalla. Yhdysvalloissa albumi j\xc3\xa4i konkurssiin menneen Tetragrammaton-yhti\xc3\xb6n viimeiseksi Purple-julkaisuksi eik\xc3\xa4 menestynyt listoilla. Kotimaan menestyksest\xc3\xa4 huolimatta kaikki j\xc3\xa4senet, varsinkin Blackmore, eiv\xc3\xa4t olleet tyytyv\xc3\xa4isi\xc3\xa4. Purple tunnettiin nyt yhtyeen\xc3\xa4, joka soitti orkesterin kanssa klassista musiikkia, vaikka se nimenomaan halusi suunnata raskaampaan ja tiukempaan rockiin. Uusien kappaleiden levytt\xc3\xa4mist\xc3\xa4 jatkettiin ja Blackmore lupasi soittaa orkesterien kanssa vaikka lopun ik\xc3\xa4\xc3\xa4ns\xc3\xa4, jos tuleva albumi floppaa. _NEWLINE_Concerto for Group and Orchestra oli ensimm\xc3\xa4inen Purple-albumi, jolla oli mukana \xc3\xa4\xc3\xa4nitt\xc3\xa4j\xc3\xa4 Martin Birch, josta oli tuleva Purplen hovituottaja ja my\xc3\xb6hemmin monien suurten heavy-yhtyeiden (esimerkiksi Iron Maiden) tuottaja. _NEWLINE_Kes\xc3\xa4ll\xc3\xa4 1970 julkaistu In Rock ja single \xe2\x80\x9dBlack Night\xe2\x80\x9d l\xc3\xb6iv\xc3\xa4t yhtyeen lopullisesti l\xc3\xa4pi Euroopassa. Single ja albumi nousivat Britanniassa top-10:een. In Rockia pidet\xc3\xa4\xc3\xa4n nyky\xc3\xa4\xc3\xa4n yhten\xc3\xa4 hard rockin pioneerialbumeista. Sen kappaleista klassikoiksi ovat muodostuneet \xe2\x80\x9dSpeed King\xe2\x80\x9d ja pitk\xc3\xa4 \xe2\x80\x9dChild in Time\xe2\x80\x9d. Yhtyeen tavaramerkiksi muodostuneet kitara- ja kosketinsoolot sek\xc3\xa4 Ian Gillanin tarvittaessa korkealle nouseva \xc3\xa4\xc3\xa4niala tulevat albumilla hyvin esille. Purple l\xc3\xa4hti kiert\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n Eurooppaa ja Amerikkaa, jossa se rakensi siell\xc3\xa4 kadonneen suosionsa uudelleen. _NEWLINE_Kovan esiintymistahdin lomassa yhtye alkoi levytt\xc3\xa4\xc3\xa4 seuraavaa albumia jo samana vuonna. Vuonna 1971 julkaistu Fireball nousi listaykk\xc3\xb6seksi Britanniassa ja single \xe2\x80\x9dStrange Kind of Woman\xe2\x80\x9d nousi top-10:een. Menestyksest\xc3\xa4 huolimatta yhtye ei ollut kaikin puolin tyytyv\xc3\xa4inen albumiin ja kriitikotkin olivat levyst\xc3\xa4 montaa mielt\xc3\xa4. Albumilla yhtyeen tyyli kehittyi enemm\xc3\xa4n progressiiviseen suuntaan In Rockin suoraviivaisuudesta. Ian Gillan on my\xc3\xb6hemmin sanonut Fireballin olevan h\xc3\xa4nen lempialbuminsa._NEWLINE_Seuraavaa albumia l\xc3\xa4hdettiin levytt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n Sveitsin Montreux\xe2\x80\x99h\xc3\xb6n vuoden 1971 joulukuussa. Albumi oli tarkoitus nauhoittaa paikallisella Casinolla, mutta Frank Zappan konsertissa, jota Purple oli katsomassa, joku yleis\xc3\xb6st\xc3\xa4 laukaisi valopistoolin, joka sytytti Casinon tuleen. \xc3\x84\xc3\xa4nityksiin varatun ajan painostamana uudeksi \xc3\xa4\xc3\xa4nityspaikaksi valittiin Grand Hotel, joka oli suljettu talven ajaksi turistikauden p\xc3\xa4\xc3\xa4ttyess\xc3\xa4. \xc3\x84\xc3\xa4nitystila rakennettiin k\xc3\xa4yt\xc3\xa4v\xc3\xa4\xc3\xa4n hotellin aulan sivuun. _NEWLINE_Kasaten patjoista ja muista tavaroista v\xc3\xa4liseini\xc3\xa4 ja vaimennuksia akustiikan muokkaamiseksi yhtye pystyi \xc3\xa4\xc3\xa4nitt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n. Yhtye my\xc3\xb6s yritti \xc3\xa4\xc3\xa4nitt\xc3\xa4\xc3\xa4 monet kappaleet aitona esityksen\xc3\xa4 nauhalle koska liikkuminen soittopaikan ja rakennuksen viereen sijoitetun Rolling Stonesin mobiilistudioauton, joka oli my\xc3\xb6s tarkkailuhuoneena, v\xc3\xa4lill\xc3\xa4 ei ollut helppoa. Esitykseen lis\xc3\xa4ttiin sitten taustalaulu- ja soolo-osuuksia. Tuottajan vaatimuksesta tehtiin uusintaottoja._NEWLINE_Tuloksena oli Machine Head, yksi heavy rockin klassikkoalbumeista. Etenkin Casinon tulipalosta innoituksen saanut "Smoke on the Water" tuli nousemaan yhtyeen tunnetuimmaksi kappaleeksi. Muita klassikkokappaleita levyll\xc3\xa4 ovat muun muassa "Highway Star", "Pictures of Home" sek\xc3\xa4 "Space Truckin\xe2\x80\x99". _NEWLINE_Deep Purple konsertoi ensimm\xc3\xa4isen kerran Suomessa 26. helmikuuta 1972 Helsingin A-Messuhallissa osana Fireball-kiertuetta. _NEWLINE_Kiertueita jatkettiin ja kova ty\xc3\xb6tahti alkoi vaikuttaa yhtyeen sis\xc3\xa4isiin kemioihin. Etenkin j\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4p\xc3\xa4isin\xc3\xa4 tunnettujen Blackmoren ja Gillanin v\xc3\xa4lit alkoivat tulehtua jo Fireballin teon aikoihin. Ian Gillan ilmoitti managereille kirjeell\xc3\xa4 vuoden 1972 kes\xc3\xa4ll\xc3\xa4 eroavansa yhtyeest\xc3\xa4 kes\xc3\xa4kuussa 1973 sovittujen kiertueiden j\xc3\xa4lkeen. T\xc3\xb6it\xc3\xa4 jatkettiin t\xc3\xa4st\xc3\xa4 huolimatta ja syksyn 1972 Japanin-kiertueella nauhoitettiin livealbumi Made in Japan. Alun perin vain Japanissa julkaistavaksi tarkoitettu livelevy nousi yhdeksi myydyimmist\xc3\xa4 ja arvostetuimmista livealbumeista. Albumin nauhoitus on aito, studiodubbauksia ei tehty. Yhtye ei liiemm\xc3\xa4lti ollut innostunut albumin julkaisusta, sill\xc3\xa4 vain Ian Paice ja Roger Glover tulivat albumin miksauksiin mukaan. Yhtyeen v\xc3\xa4symys ja sis\xc3\xa4iset j\xc3\xa4nnitteet alkoivat n\xc3\xa4ky\xc3\xa4 vuoden 1973 alkupuolella julkaistulla Who Do We Think We Are -albumilla. Machine Headiin verrattuna hieman hidastempoisempi albumi sis\xc3\xa4lsi kuitenkin pieneksi hitiksi nousseen \xe2\x80\x9dWoman from Tokyon\xe2\x80\x9d._NEWLINE_Gillanin ollessa l\xc3\xa4ht\xc3\xb6puuhissa Blackmore, Paice ja Lord alkoivat mietti\xc3\xa4 uusia suunnitelmia tulevaisuuden varalle. Blackmore ilmoitti haluavansa uuden basistin Gloverin tilalle, muuten h\xc3\xa4n ei jatkaisi. Paice ja Lord my\xc3\xb6ntyiv\xc3\xa4t ehdotukselle ja uutta basistia alettiin kaikessa hiljaisuudessa etsi\xc3\xa4. Roger Glover ei aluksi tiennyt erottamisestaan ja kuullessaan siit\xc3\xa4 managereilta h\xc3\xa4n oli luonnollisesti pettynyt. Uudeksi basistiksi otettiin Trapeze-yhtyeess\xc3\xa4 soittanut ja laulanut Glenn Hughes, jonka Lord, Paice ja Blackmore olivat n\xc3\xa4hneet keikalla Marquee-klubilla ja ihastuneet t\xc3\xa4m\xc3\xa4n esiintymiseen ja soittotaitoon. Laulajaa varten laitettiin ilmoitus lehteen. Blackmoren ykk\xc3\xb6ssuosikki, Free-yhtyeen Paul Rodgers kielt\xc3\xa4ytyi pestist\xc3\xa4 vaikka olikin aluksi kiinnostunut. Deep Purplen kakkoskokoonpano soitti viimeiset konserttinsa kes\xc3\xa4kuussa 1973 Japanissa, jonka j\xc3\xa4lkeen Gillan vet\xc3\xa4ytyi pariksi vuodeksi musiikkialalta ja Roger Gloverista tuli yhtyeen oman Purple Recordsin ty\xc3\xb6ntekij\xc3\xa4. Vuonna 1973 Deep Purple oli Pohjois-Amerikan myydyimpien artistien joukossa ja yksi maailman suosituimmista rockyhtyeist\xc3\xa4.\n_START_SECTION_\nMark III \xe2\x80\x93 Bluesia ja funk-vaikutteita (1973\xe2\x80\x931975)\n_START_PARAGRAPH_\nSyksyll\xc3\xa4 1973 uudeksi vokalistiksi valittiin tuntematon David Coverdale Koillis-Englannista. Coverdale oli laulanut paikallisissa bluesyhtyeiss\xc3\xa4 ja l\xc3\xa4hetti heikkotasoisen koenauhan Purplen kuultavaksi. Huonosta laadusta huolimatta Purplen j\xc3\xa4senet kiinnostuivat Coverdalen laulusoundista ja mies kutsuttiin koe-esiintymiseen. Coverdale valittiin ja laitettiin kuntokuurille ylipainon vuoksi, mink\xc3\xa4 lis\xc3\xa4ksi h\xc3\xa4nen kierot silm\xc3\xa4ns\xc3\xa4 korjattiin. Yhtye alkoi s\xc3\xa4velt\xc3\xa4\xc3\xa4 ja harjoitella uutta materiaalia ja l\xc3\xa4hti loppuvuodesta Montreux\xe2\x80\x99h\xc3\xb6n levytt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n tulevaa Burn-albumia. Uusien j\xc3\xa4senten my\xc3\xb6t\xc3\xa4 musiikki oli enemm\xc3\xa4n blues- ja funkvaikutteista aiempaan materiaaliin verrattuna. Albumi julkaistiin alkuvuodesta 1974 ja oli menestys ymp\xc3\xa4ri maailmaa. Suosituimpia kappaleita albumilla olivat Blackmoren raivokkaan kitarariffin varassa kulkeva nimikappale sek\xc3\xa4 pitk\xc3\xa4 blues \xe2\x80\x9dMistreated\xe2\x80\x9d, josta tuli yksi konserttien kohokohdista. Instrumentaali \xe2\x80\x9dA 200\xe2\x80\x9d oli Jon Lordin syntetisaattorikokeilu johon Blackmore lis\xc3\xa4si yhden hienoimmista sooloistaan. Uusi Purple l\xc3\xa4hti Yhdysvaltain kiertueelle ja esiintyi huhtikuussa 1974 California Jam -festivaaleilla l\xc3\xa4hes 300 000 ihmisen edess\xc3\xa4. Purplen legendaarinen setti p\xc3\xa4\xc3\xa4ttyi Blackmoren j\xc3\xa4rjest\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n n\xc3\xa4yt\xc3\xb6kseen h\xc3\xa4nen tuhottua tv-kameran ja r\xc3\xa4j\xc3\xa4ytetty\xc3\xa4 yhden vahvistimistaan. _NEWLINE_Hienon Burn-albumin j\xc3\xa4lkeen saman vuoden lopussa julkaistu Stormbringer jakoi mielipiteit\xc3\xa4 niin kriitikoiden kuin yhtyeenkin sis\xc3\xa4ll\xc3\xa4. Glenn Hughesin funk-vaikutteet nousivat entist\xc3\xa4 enemm\xc3\xa4n esiin Blackmoren vastustuksesta huolimatta. Blackmore oli muutenkin pettynyt albumin linjaan sek\xc3\xa4 siihen, ett\xc3\xa4 h\xc3\xa4nen ehdottamaansa Quartermass-coveria "Black Sheep Of The Family" ei levytetty muiden vastustaessa. Kitaristi alkoi muutenkin et\xc3\xa4\xc3\xa4nty\xc3\xa4 yhtyeen toiminnasta ja suunnitteli sooloalbumin tekemist\xc3\xa4 Purplea l\xc3\xa4mmitelleen Elf-yhtyeen kanssa. Stormbringer ei menestynyt yht\xc3\xa4 hyvin kuin aiemmat albumit. Albumi muistetaan nimikappaleestaan sek\xc3\xa4 hitaasta p\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xb6skappaleesta "Soldier Of Fortune"._NEWLINE_Ritchie Blackmore levytti alkuvuodesta 1975 Elf-muusikoiden kanssa soololevyns\xc3\xa4 Ritchie Blackmore\xe2\x80\x99s Rainbow ja kev\xc3\xa4\xc3\xa4n Euroopankiertueen j\xc3\xa4lkeen h\xc3\xa4n erosi Purplesta ja alkoi luotsata omaa Rainbow-yhtyett\xc3\xa4\xc3\xa4n. Viimeisen keikkansa Mark III soitti 7. huhtikuuta 1975 Pariisissa. Korvaamattomana pidetty kitaristi oli l\xc3\xa4htenyt ja Purplen tarun ennustettiin olevan lopussa.\n_START_SECTION_\nMark IV \xe2\x80\x93 Viimeinen vuosi (1975\xe2\x80\x931976)\n_START_PARAGRAPH_\nJon Lord ja Ian Paice olivat valmiita pist\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n pillit pussiin, mutta Coverdale ja Hughes ylipuhuivat heid\xc3\xa4t jatkamaan viel\xc3\xa4. Coverdale oli kuullut amerikkalaisen Tommy Bolinin soittoa ja ehdotti miest\xc3\xa4 uudeksi kitaristiksi. Bolin oli soittanut monien artistien (muun muassa James Gang, Billy Cobham) kanssa sek\xc3\xa4 tehnyt sooloalbumin Teaser. Bolinin soittotyyli poikkesi Blackmoren tyylist\xc3\xa4 jazz-, fuusio- ja funkvaikutteineen. H\xc3\xa4n my\xc3\xb6s k\xc3\xa4ytti paljon efektilaitteita. Bolinin tultua kitaristiksi Purple l\xc3\xa4hti syksyll\xc3\xa4 1975 Saksaan levytt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n. Tuloksena oli Come Taste the Band -niminen albumi, jolla funkvaikutteet olivat voimakkaasti mukana sekoittamassa perinteist\xc3\xa4 hard rockia. Vaikka albumi sai nihke\xc3\xa4\xc3\xa4kin kritiikki\xc3\xa4, oli se kuitenkin edelt\xc3\xa4j\xc3\xa4\xc3\xa4ns\xc3\xa4 Stormbringeria eloisampi kokonaisuus. _NEWLINE_Deep Purple aloitti albumin promotoimisen It\xc3\xa4-Aasian kiertueella. Ongelmia alkoi ilmet\xc3\xa4 Tommy Bolinin tuotua yhtyeeseen siit\xc3\xa4 aiemmin puuttuneen ongelman: huumeidenk\xc3\xa4yt\xc3\xb6n. Deep Purple oli Jon Lordin sanoin \xe2\x80\x9dollut aina perinteinen brittil\xc3\xa4inen kaljoitteluporukka\xe2\x80\x9d mutta huumeongelmiin yhtye ei ollut t\xc3\xb6rm\xc3\xa4nnyt. Samoihin aikoihin my\xc3\xb6s basisti-laulaja Glenn Hughesilla alkoi ilmet\xc3\xa4 samoja ongelmia. Aasiassa Tommy Bolin piikitti k\xc3\xa4tens\xc3\xa4 huonolla heroiinilla l\xc3\xa4hes soittokelvottomaksi ja Jon Lord joutui konserteissa paikkaamaan h\xc3\xa4nen vajaata soittoaan koskettimien runsaalla k\xc3\xa4yt\xc3\xb6ll\xc3\xa4. Vuoden 1976 alussa tehty Amerikan-kiertue sujui jo paremmin. Tommy Bolin oli kotikent\xc3\xa4ll\xc3\xa4\xc3\xa4n ja yhtye teki onnistuneita keikkoja. Kaikesta huolimatta Jon Lordin ja Ian Paicen kiinnostus yhtyeen toiminnan jatkamiseen alkoi hiipua, ja my\xc3\xb6s David Coverdale alkoi suunnitella eroamista. Tommy Bolin ja Glenn Hughes alkoivat ottaa enemm\xc3\xa4n roolia lavalla sek\xc3\xa4 sen ulkopuolella mik\xc3\xa4 my\xc3\xb6s s\xc3\xb6i yhtyett\xc3\xa4 sis\xc3\xa4lt\xc3\xa4 p\xc3\xa4in. Vaikean Ison-Britannian kiertueen viimeisen keikan j\xc3\xa4lkeen Liverpoolissa maaliskuussa 1976 Coverdale sanoi lavalta poistuttuaan Lordille ja Paicelle l\xc3\xa4htev\xc3\xa4ns\xc3\xa4 yhtyeest\xc3\xa4. Miehet olivat samaa mielt\xc3\xa4 asioista Coverdalen kanssa ja p\xc3\xa4\xc3\xa4ttiv\xc3\xa4t lopettaa yhtyeen toiminnan. Tommy Bolin ja Glenn Hughes saivat kuulla hajoamisesta vasta kuukausia my\xc3\xb6hemmin.\n_START_SECTION_\nV\xc3\xa4livuodet (1976\xe2\x80\x931984)\n_START_PARAGRAPH_\nRitchie Blackmore luotsasi Rainbow\'ta menestyksekk\xc3\xa4\xc3\xa4sti aluksi Ronnie James Dion kanssa ja my\xc3\xb6hemmin yhdess\xc3\xa4 Purple-basisti Roger Gloverin kanssa ylt\xc3\xa4en kaupalliseen menestykseen niin single- kuin albumimarkkinoilla. Ian Gillan perusti vuonna 1975 oman yhtyeens\xc3\xa4, joka alun fuusiojazz-vaiheen j\xc3\xa4lkeen siirtyi menestyksekk\xc3\xa4\xc3\xa4sti raskaaseen rockiin 1980-luvun alkupuolella. Vuonna 1983 h\xc3\xa4n liittyi Black Sabbathiin vuoden ja yhden albumin ajaksi. _NEWLINE_Jon Lord ja Ian Paice perustivat aluksi Tony Ashtonin kanssa Paice, Ashton & Lord (PAL)-yhtyeen. 1970-luvun lopulla molemmat liittyiv\xc3\xa4t David Coverdalen perustamaan Whitesnakeen, joka nousi kukoistukseensa 1980-luvulla. Glenn Hughes aloitti soolouran ja teki levyj\xc3\xa4 Pat Thrallin kanssa nimell\xc3\xa4 Hughes/Thrall. Lis\xc3\xa4ksi h\xc3\xa4n toimi sessiolaulajana muun muassa Gary Mooren levyill\xc3\xa4. Tommy Bolin jatkoi soolouraansa, joka p\xc3\xa4\xc3\xa4ttyi traagisesti jo vuoden 1976 joulukuussa Bolinin kuollessa huumeiden yliannostukseen Miamissa vain 25-vuotiaana. Alkuper\xc3\xa4isbasisti Nick Simper on pysynyt musiikkimaailmassa t\xc3\xa4h\xc3\xa4n p\xc3\xa4iv\xc3\xa4\xc3\xa4n asti soittamalla eri projekteissa ja yhtyeiss\xc3\xa4. T\xc3\xa4ll\xc3\xa4 hetkell\xc3\xa4 (2008) h\xc3\xa4n on mukana Good Old Boys -nimisess\xc3\xa4 rock\xe2\x80\x99n\xe2\x80\x99roll-yhtyeess\xc3\xa4. _NEWLINE_Alkuper\xc3\xa4inen laulaja Rod Evans joutui vuonna 1980 huijareiden kelkkaan liitytty\xc3\xa4\xc3\xa4n nimell\xc3\xa4 The New Deep Purple toimineeseen yhtyeeseen. Kyseinen manageritoimisto ja muusikot olivat erikoistuneet t\xc3\xa4m\xc3\xa4ntyylisiin huijauksiin (muun muassa Steppenwolf-nimen v\xc3\xa4\xc3\xa4rink\xc3\xa4ytt\xc3\xb6) joissa menestyneen b\xc3\xa4ndin nime\xc3\xa4 k\xc3\xa4ytet\xc3\xa4\xc3\xa4n ottamalla mukaan kyseisen yhtyeen ex-j\xc3\xa4sen, jolloin kaikki mahdolliset syyt\xc3\xb6kset kohdistuisivat t\xc3\xa4h\xc3\xa4n kyseiseen j\xc3\xa4seneen. Nick Simper kielt\xc3\xa4ytyi l\xc3\xa4htem\xc3\xa4st\xc3\xa4 huijaukseen mukaan. Yhtye konsertoi Pohjois-Amerikassa ja mainosti itse\xc3\xa4\xc3\xa4n Deep Purplena ja myi konserttipaikat t\xc3\xa4yteen keikkojen kuitenkin yleens\xc3\xa4 p\xc3\xa4\xc3\xa4ttyess\xc3\xa4 kaaokseen ihmisten huomatessa huijauksen. Vale- Deep Purple aikoi silti esiinty\xc3\xa4 18 000 hengen Long Beach - areenalla._NEWLINE_Oikean Deep Purplen taustavoimat reagoivat nopeasti julkaisemalla konserttia mainostaneessa Los Angeles Times -lehdess\xc3\xa4 ilmoituksia, joissa lueteltiin yhtyeeseen kuuluneet j\xc3\xa4senet jotka eiv\xc3\xa4t esiintyisi konsertissa onnistuen rajoittamaan vahinkoa. Oikean Deep Purplen managerit ja lakimiehet ottivat asian hoitoonsa ja Rod Evans sai kontolleen suuret korvaukset ja menetti rojaltit kaikilta Purple-levyilt\xc3\xa4 joissa h\xc3\xa4n on mukana. Sittemmin Evans on kadonnut julkisuudesta._NEWLINE_Deep Purplen uudelleenkasaamisesta liikkui huhuja l\xc3\xa4hes koko sen toimintatauon aikana. Ian Gillanin ja Ritchie Blackmoren v\xc3\xa4lit olivat kohentuneet ja Blackmore muun muassa vieraili Gillanin soolokeikalla soittaen pari encorea. Blackmore taas oli pyyt\xc3\xa4nyt Gillania Rainbow\'n laulajaksi, joskin tuloksetta. Miehet kuitenkin suunnittelivat Deep Purplen ja sen kuuluisimman kokoonpanon eli kakkoskokoonpanon reunionia. Ensimm\xc3\xa4isen kerran oli tarkoitus kokoontua vuoden 1983 alussa, mutta joidenkin soittajien muut projektit olivat viel\xc3\xa4 kesken tuolloin.\n_START_SECTION_\nReunion \xe2\x80\x93 Mark II (1984\xe2\x80\x931989)\n_START_PARAGRAPH_\nPitk\xc3\xa4\xc3\xa4n huhuttu ja suunnitteilla ollut kakkoskokoonpanon (Blackmore, Gillan, Glover, Lord ja Paice) paluu yhteen tuli ajankohtaiseksi vuonna 1984. Miesten muut projektit olivat p\xc3\xa4\xc3\xa4ttyneet ja uutta tulemista alettiin valmistella. Lokakuussa 1984 julkaistiin sitten odotettu paluualbumi Perfect Strangers. Albumi menestyi odotetusti hyvin ymp\xc3\xa4ri maailmaa ja se sai kehuja kriitikoilta ja varsinkin nimikappaleesta on tullut klassikko. Purple teki laajan ja onnistuneen maailmankiertueen, joka huipentui Knebworthin festivaalikeikalle, jonne kertyi l\xc3\xa4hes satatuhatta fania sateesta huolimatta. _NEWLINE_Vuonna 1987 yhtye julkaisi The House of Blue Light -albumin, joka ei ollut en\xc3\xa4\xc3\xa4 niin suuri menestys kuin Perfect Strangers. Yhtye yritti p\xc3\xa4ivitt\xc3\xa4\xc3\xa4 soundiaan enemm\xc3\xa4n silloisiin muotivirtauksiin sopivaksi, jonka johdosta monet kappaleet kuulostivat ylituotetuilta._NEWLINE_Lis\xc3\xa4ksi huhuttiin Blackmoren ja Gillanin v\xc3\xa4lien j\xc3\xa4lleen kiristyneen musiikillisten erimielisyyksien vuoksi. Blackmore oli ollut Rainbow-yhtyeens\xc3\xa4 kiistaton johtaja l\xc3\xa4hes kymmenen vuoden ajan ja halusi my\xc3\xb6s kontrolloida Purplessa v\xc3\xa4litt\xc3\xa4m\xc3\xa4tt\xc3\xa4 muiden, etenkin Gillanin, kommenteista. Albumia seuranneelta maailmankiertueelta kasattiin h\xc3\xa4t\xc3\xa4isesti vuonna 1988 julkaistu Nobody\xe2\x80\x99s Perfect -livealbumi. Albumilla oli my\xc3\xb6s Mark I:n menestyneest\xc3\xa4 \xe2\x80\x9dHush\xe2\x80\x9d-kappaleesta tehty uusi studioversio, yhtyeen 20-vuotisjuhlan kunniaksi. _NEWLINE_Vuonna 1989 laulajan ja kitaristin v\xc3\xa4lit kiristyiv\xc3\xa4t lopullisesti ja Gillan erotettiin yhtyeest\xc3\xa4 Blackmoren toivomuksesta. Gillan ei hyv\xc3\xa4ksynyt kitaristin johtamistapoja ja m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4ily\xc3\xa4, kun taas Blackmoren mielest\xc3\xa4 Gillanin laulu\xc3\xa4\xc3\xa4ni ei ollut en\xc3\xa4\xc3\xa4 entisen veroinen. Muut alistuivat p\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xb6kseen ja uutta laulajaa alettiin hakea.\n_START_SECTION_\nMark V \xe2\x80\x93 "Deep Rainbow" (1989\xe2\x80\x931992)\n_START_PARAGRAPH_\nUudeksi laulajaksi valittiin l\xc3\xa4hinn\xc3\xa4 Blackmoren tahdosta amerikkalainen Rainbow-yhtyeess\xc3\xa4 1980-luvun alkupuoliskolla laulanut Joe Lynn Turner. Uusi albumi Slaves & Masters (1990) kuulostikin enemm\xc3\xa4n Rainbowlta kuin Purplelta AOR-vaikutteineen. Kriitikot kutsuivatkin Purplea nimell\xc3\xa4 \xe2\x80\x9dDeep Rainbow\xe2\x80\x9d. Albumilta singlen\xc3\xa4 ja videona julkaistu \xe2\x80\x9dKing of Dreams\xe2\x80\x9d sai soittoaikaa, vaikka albumi ei mik\xc3\xa4\xc3\xa4n suuri myyntimenestys ollutkaan. Kiertueen j\xc3\xa4lkeen uutta albumia suunniteltaessa Lord, Paice ja Glover ilmoittivat Blackmorelle Turnerin olevan sopimaton yhtyeen laulajaksi ja he halusivat Ian Gillanin takaisin laulamaan. Heid\xc3\xa4n mielest\xc3\xa4\xc3\xa4n Turnerin amerikkalaisvaikutteinen laulutyyli ei sopinut Purplen englantilaiseen hard rock-muottiin. Lis\xc3\xa4ksi Deep Purplen 25-vuotisjuhla olisi seuraavana vuonna (1993) ja levy-yhti\xc3\xb6 halusi yhtyeen suosituimman kokoonpanon, eli kakkoskokoonpanon kokoontuvan juhlan kunniaksi uudelleen. Ritchie Blackmore taipui painostuksen alla pitkin hampain ja Gillan palasi elokuussa 1992 Purplen laulajaksi kolmannen kerran.\n_START_SECTION_\nMark II \xe2\x80\x93 Viel\xc3\xa4 kerran (1992\xe2\x80\x931993)\n_START_PARAGRAPH_\nGillanin palattua yhtye alkoi levytt\xc3\xa4\xc3\xa4 uutta albumia jonka nimeksi tuli The Battle Rages On (1993). Tuloksena oli yhtyeen yksi raskaimmista albumeista joka sai hyv\xc3\xa4n vastaanoton niin fanien kuin kriitikoidenkin keskuudessa. Albumilla Blackmore kierr\xc3\xa4tti my\xc3\xb6s joitain vanhoja riffej\xc3\xa4\xc3\xa4n uudelleen (esimerkiksi nimikappaleen riffi on per\xc3\xa4isin Rainbow-kappaleesta \xe2\x80\x9dFire Dance\xe2\x80\x9d). Levy nousi Brittein listalla top-20:n paikkeille, mutta Amerikassa Purplen menestys alkoi olla hiipumaan p\xc3\xa4in. Lis\xc3\xa4ksi yhtyeen sis\xc3\xa4inen kemia ei ollut kunnossa. Siin\xc3\xa4 miss\xc3\xa4 muut muusikot l\xc3\xb6ysiv\xc3\xa4t j\xc3\xa4lleen soittamisen ilon Gillanin palattua, oli Blackmore pettynyt. H\xc3\xa4n olisi halunnut jatkaa Turnerin kanssa ja h\xc3\xa4nen mielest\xc3\xa4\xc3\xa4n Gillanin \xc3\xa4\xc3\xa4ni ei ollut en\xc3\xa4\xc3\xa4 entisen veroinen. Syksyn 1993 juhlakiertueella Blackmore protestoi tilannetta k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4ytymisell\xc3\xa4\xc3\xa4n, muun muassa tulemalla lavalle vasta ensimm\xc3\xa4isen kappaleen puoliv\xc3\xa4liss\xc3\xa4 tai linnoittautumalla omaan pukuhuoneeseen vaihtamatta sanaakaan soittokavereidensa kanssa. Lokakuussa 1993 Blackmore ilmoitti eroavansa yhtyeest\xc3\xa4 Euroopan kiertueen j\xc3\xa4lkeen. Viimeinen Mark II:n keikka oli Helsingiss\xc3\xa4 marraskuussa 1993. T\xc3\xa4m\xc3\xa4n j\xc3\xa4lkeen Blackmore l\xc3\xa4hti perustamaan uudelleen Rainbow-yhtyett\xc3\xa4\xc3\xa4n.\n_START_SECTION_\nMark VI \xe2\x80\x93 Satriani tuuraa (1993\xe2\x80\x931994)\n_START_PARAGRAPH_\nKitaristin l\xc3\xa4hd\xc3\xb6st\xc3\xa4 huolimatta j\xc3\xa4ljelle j\xc3\xa4\xc3\xa4neet muusikot eiv\xc3\xa4t Blackmoren luuloista huolimatta halunneet lopettaa. Jo sovittuihin Aasian konsertteihin otettiin kitaristiksi kuuluisa kitaravelho Joe Satriani. Yhtyeen toiminta oli nyt helpompaa vaikeana luonteena tunnetun Blackmoren poistuttua ja yhtye valitsi settiins\xc3\xa4 harvemmin soitettuja suosikkikappaleitaan, joita Blackmore ei ollut suostunut soittamaan. Blackmoren l\xc3\xa4ht\xc3\xb6 tosin heijastui lipunmyyntiin, olihan h\xc3\xa4n legendan maineessa ja t\xc3\xa4rke\xc3\xa4 osa Purplea. Japanissa vain 2 000 kappaletta 80 000:sta lipusta oli myyty ja osa vaati rahojaan takaisin kuultuaan, ettei Blackmore ole mukana. Kaikesta huolimatta yhtyeen ilmapiiri oli j\xc3\xa4lleen my\xc3\xb6nteinen ja tulevaisuutta oli hyv\xc3\xa4 l\xc3\xa4hte\xc3\xa4 rakentamaan puhtaalta p\xc3\xb6yd\xc3\xa4lt\xc3\xa4. Vuoden 1994 Euroopan keikkojen j\xc3\xa4lkeen Satriani palasi sooloprojektiensa pariin ja uutta vakituista kitaristia alettiin etsi\xc3\xa4. Loppuvuodesta 1994 julkaistiin viel\xc3\xa4 Blackmoren viimeisilt\xc3\xa4 keikoilta edellisvuodelta taltioitu Come Hell Or High Water -cd ja video.\n_START_SECTION_\nMark VII \xe2\x80\x93 Morsen aakkosia (1994\xe2\x80\x932002)\n_START_PARAGRAPH_\nUudeksi kitaristiksi tuli amerikkalainen, muun muassa Dixie Dregs- ja Kansas-yhtyeiss\xc3\xa4 soittanut Steve Morse. Monipuolisen musiikkitaustan omaava Morse oli voittanut alan lehdiss\xc3\xa4 useita kitaristi\xc3\xa4\xc3\xa4nestyksi\xc3\xa4 ja sopi hyvin my\xc3\xb6s persoonana Deep Purpleen. Uusi albumi, Purpendicular, julkaistiin vuonna 1996. Se sai hyv\xc3\xa4n vastaanoton ja oli hyvin monipuolinen paketti sis\xc3\xa4lt\xc3\xa4en maistiaisia monista tyylilajeista. Purple kiersi ahkerasti maailmaa ja vuonna 1997 julkaistiin Pariisissa nauhoitettu Live at the Olympia \'96 -livealbumi, joka sis\xc3\xa4lsi yhtyeen tavoista poiketen torvisektion ryyditt\xc3\xa4m\xc3\xa4ss\xc3\xa4 joitain kappaleita. Seuraava studioalbumi, vuonna 1998 julkaistu Abandon, oli edelt\xc3\xa4j\xc3\xa4\xc3\xa4ns\xc3\xa4 metallisempi paketti. Purple kiersi j\xc3\xa4lleen ahkerasti promotoimassa albumia ja vuoden 1999 Australian keikoilta julkaistiin my\xc3\xb6hemmin Total Abandon: Australia \xe2\x80\x9999 -niminen livealbumi._NEWLINE_Vuonna 1999 elvytettiin Jon Lordin Concerto for Group and Orchestra sen t\xc3\xa4ytt\xc3\xa4ess\xc3\xa4 30 vuotta. Royal Albert Hallissa pidettiin kaksi menestyksek\xc3\xa4st\xc3\xa4 konserttia, joissa konsertto esitettiin kokonaisuudessaan ja my\xc3\xb6s vierailevia t\xc3\xa4hti\xc3\xa4 n\xc3\xa4htiin laulamassa Purplen kappaleita. My\xc3\xb6s livealbumi ja DVD julkaistiin n\xc3\xa4ist\xc3\xa4 tapahtumista. Konserton tiimoilta tehtiin my\xc3\xb6s kiertue vuosina 2000\xe2\x80\x932001 romanialaisen orkesterin kanssa. _NEWLINE_Kova keikkatahti alkoi n\xc3\xa4ihin aikoihin vaikuttaa Jon Lordiin ja h\xc3\xa4n suunnitteli siirtyv\xc3\xa4ns\xc3\xa4 sivuun yhtyeen toiminnasta. Loppuvuodesta 2001 h\xc3\xa4n joutui sivuun polvivamman vuoksi ja kosketinsoitinveteraani Don Airey (Colosseum II, Rainbow, Ozzy Osbourne ym.) tuli tuuraamaan h\xc3\xa4nt\xc3\xa4. N\xc3\xa4hty\xc3\xa4\xc3\xa4n, kuinka hyvin Airey sopi yhtyeeseen, Lord teki p\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xb6ksen l\xc3\xa4hd\xc3\xb6st\xc3\xa4\xc3\xa4n. Vuoden 2002 lopulla pidettiin j\xc3\xa4\xc3\xa4hyv\xc3\xa4iskiertue, jonka keikoilla Jon Lord soitti puolet ja Airey puolet setist\xc3\xa4 ja Ipswichin keikka syyskuussa 2002 j\xc3\xa4i Lordin viimeiseksi.\n_START_SECTION_\nMark VIII \xe2\x80\x93 Uusia albumeja ja kiertueita (2002\xe2\x80\x93)\n_START_PARAGRAPH_\nAireyn tulo ei lopulta ollut niin suuri muutos kuin ounasteltiin. Mies oli soittanut Purplen \xe2\x80\x9dsisaryhtyeiss\xc3\xa4\xe2\x80\x9d ja materiaali oli h\xc3\xa4nelle ennest\xc3\xa4\xc3\xa4n tuttua. Itsekin ansioituneena kosketinsoittajana h\xc3\xa4n oli luonnollinen valinta Lordin seuraajaksi. Uuden kokoonpanon ensimm\xc3\xa4inen studioalbumi Bananas julkaistiin 2003. Maailmanlaajuisesti hyvin myynyt albumi oli tyylillisesti kevyempi kuin edellinen Abandon-albumi. Purple promotoi albumia j\xc3\xa4lleen suurella pitk\xc3\xa4kestoisella kiertueella ja esiintyi vuonna 2005 maailmanlaajuisessa Live8-konsertissa Kanadassa. Samana vuonna julkaistiin heavymp\xc3\xa4\xc3\xa4n suuntaan menev\xc3\xa4 studioalbumi Rapture of the Deep. Yhtye kiersi ahkerasti ymp\xc3\xa4ri maailmaa esiintyen suurille yleis\xc3\xb6ille etenkin Euroopassa ja Aasiassa. Deep Purple esiintyi my\xc3\xb6s Jyv\xc3\xa4skyl\xc3\xa4n j\xc3\xa4\xc3\xa4hallissa 7 000 henkil\xc3\xb6lle vuonna 2006 sek\xc3\xa4 Helsingiss\xc3\xa4 12. elokuuta 2008 loppuunmyydyss\xc3\xa4 Helsingin j\xc3\xa4\xc3\xa4hallissa ja Kuopiossa 13. elokuuta 2008, l\xc3\xa4mmittelij\xc3\xa4n\xc3\xa4\xc3\xa4n molemmilla vuoden 2008 Suomen-keikoilla Nazareth. Deep Purple konsertoi lis\xc3\xa4ksi Kotkan Merip\xc3\xa4ivill\xc3\xa4 17. hein\xc3\xa4kuuta 2009 ja Tampereen j\xc3\xa4\xc3\xa4hallissa 18.7.2009 osana maailmankiertuettaan. Deep Purple konsertoi Suomessa my\xc3\xb6s 24.11.2009 Helsingin j\xc3\xa4\xc3\xa4hallissa ja 25. marraskuuta 2009 Oulussa Teatrialla._NEWLINE_26. huhtikuuta 2013 Deep Purple julkaisi yhdeks\xc3\xa4nnentoista studioalbuminsa Now What?!, joka oli yhtyeen ensimm\xc3\xa4inen studioalbumi kahdeksaan vuoteen. Levynjulkaisun my\xc3\xb6t\xc3\xa4 yhtye l\xc3\xa4hti kiertueelle, joka k\xc3\xa4vi Helsingin j\xc3\xa4\xc3\xa4hallissa 2. helmikuuta 2014._NEWLINE_Deep Purple esiintyi Uriah Heep -yhtyeen kanssa Helsingiss\xc3\xa4 10. kes\xc3\xa4kuuta 2016 Rockin\' Hellsinki -festivaalilla ja 11. kes\xc3\xa4kuuta 2016 Oulussa Rock the North -tapahtumassa._NEWLINE_Yhtyeen kahdeskymmenes studioalbumi Infinite julkaistiin 7. huhtikuuta 2017. Toukokuussa 2017 k\xc3\xa4ynnistyi The Long Goodbye -kiertue, johon sis\xc3\xa4ltyi konsertti Helsingin j\xc3\xa4\xc3\xa4hallissa 11. marraskuuta 2017.'