b'\n_START_ARTICLE_\nKellokasvit\n_START_SECTION_\nLevinneisyys\n_START_PARAGRAPH_\nKellokasvit ovat valloittaneet k\xc3\xa4yt\xc3\xa4nn\xc3\xb6llisesti katsoen koko maapallon. Niiden alaheimoilla on eri monimuotoisuuskeskuksia, joiden perusteella heimon levi\xc3\xa4mishistoriaa on yritetty p\xc3\xa4\xc3\xa4tell\xc3\xa4. Alaheimon Lobelioideae (lobeliakasvit) alkuper\xc3\xa4 lienee Afrikan etel\xc3\xa4osissa, mist\xc3\xa4 se on levinnyt laajalle ja palannut taas muutaman kerran muualta Afrikkaan. Er\xc3\xa4s alaheimon kladi on monimuotoistunut Etel\xc3\xa4-Amerikassa ja erityisesti Andeilla. J\xc3\xa4ttikokoiset lobeliat kuulunevat samaan kehityslinjaan vaikka kasvavatkin eri puolilla maailmaa: Tyynenmeren alueella, Etel\xc3\xa4-Amerikassa ja Afrikassa. Afrikka lienee niidenkin alkuper\xc3\xa4maa. Mielenkiintoisena yksityiskohtana mainittakoon ett\xc3\xa4 noin 130 Havaijien lobelialajia lienee kehittynyt yhdest\xc3\xa4 ainoasta puuvartisesta kantamuodosta viimeisen 13 miljoonan vuoden aikana, joten lajiutuminen on ollut nopeaa. Toisen suuren alaheimon, Campanuloideae (varsinaiset kellokasvit), levi\xc3\xa4mishistoria on monimutkainen ja sis\xc3\xa4lt\xc3\xa4\xc3\xa4 paljon liikett\xc3\xa4 paikasta toiseen. Erityisen merkitt\xc3\xa4v\xc3\xa4n\xc3\xa4 alaheimon monimuotoistumisessa pidet\xc3\xa4\xc3\xa4n Balkanin ja L\xc3\xa4nsi-Aasian aluetta; yksist\xc3\xa4\xc3\xa4n Turkissa on yli sata kellolajia (Campanula).\n_START_SECTION_\nTuntomerkit\n_START_PARAGRAPH_\nKellokasvit ovat joko yksi- tai kaksivuotisia ruohoja tai pensaita, mutta joukossa on my\xc3\xb6s paksuvartisia ruusukekasveja. Niiden kemiaan kuuluu inuliini-t\xc3\xa4rkkelys, mutta iridoidit ja tanniinit puuttuvat. Kasveissa on nivelikk\xc3\xa4it\xc3\xa4 maitiasputkia ja neulamaisia oksalaattikiteit\xc3\xa4. Lehdet ovat tavallisesti kierteisesti, harvoin vastakkaisesti, ja niiden lapa on ehyt-, tai hammaslaitainen, harvoin liuskainen. Kukinto on verson p\xc3\xa4\xc3\xa4ss\xc3\xa4 eli terminaalinen ja tyypilt\xc3\xa4\xc3\xa4n terttumainen. Kukat ovat 3-10-lukuisia, tavallisesti kuitenkin viisilukuisia ja jollain tavoin vastakohtaisia. Ter\xc3\xa4lehdet ovat kasvaneet yhteen torveksi. Kukassa on rakenteita, joihin siitep\xc3\xb6ly karisee heteenponnesta tarjolle p\xc3\xb6lytt\xc3\xa4ji\xc3\xa4 varten. Kukat ovat aikaisheteisi\xc3\xa4 ja ponnet avautuvat kukan keskustan puolelta ainakin aluksi luotin l\xc3\xa4hell\xc3\xa4 jo nuppuvaiheessa, mit\xc3\xa4 seuraa vartalon pidentyminen. Siki\xc3\xa4in on yhdislehtinen ja keh\xc3\xa4nalainen ja koostuu kahdesta emilehdest\xc3\xa4. Siemenaiheet kiinnittyv\xc3\xa4t siki\xc3\xa4imen sein\xc3\xa4m\xc3\xa4st\xc3\xa4 kohoaviin ja kaksiliuskaisiin istukoihin. Vartalossa on karvoja, joihin siitep\xc3\xb6ly j\xc3\xa4\xc3\xa4, kun vartalo kasvaa pituutta ponsien avautumisen j\xc3\xa4lkeen. Luotti on liuskainen. Hedelm\xc3\xa4 on kellokasveilla selk\xc3\xa4luomainen kota, jossa verhi\xc3\xb6 s\xc3\xa4ilyy. Pieni\xc3\xa4 siemeni\xc3\xa4 on kodassa paljon, ja niiss\xc3\xa4 on runsas endospermi, joka on toisinaan t\xc3\xa4rkkelyspitoinen.\n_START_SECTION_\nLuokittelu\n_START_PARAGRAPH_\nAikojen kuluessa kellokasvien heimo on ymm\xc3\xa4rretty erilaajuisena. Takhtajanin (1997) j\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4ss\xc3\xa4 on yl\xc3\xa4lahko Campanulanae, jossa on nelj\xc3\xa4 heimoa, jotka t\xc3\xa4ss\xc3\xa4 ovat Campanulaceae laajasti ymm\xc3\xa4rrettyn\xc3\xa4. Lis\xc3\xa4ksi h\xc3\xa4n sis\xc3\xa4llytti mainittuun yl\xc3\xa4lahkoon heimot Pentaphragmataceae ja Sphenocleaceae, joista j\xc3\xa4lkimm\xc3\xa4inen on nyt lahkossa Solanales. P\xc3\xa4\xc3\xa4nvaivaa on tuottanut alaheimo Lobelioideae, jonka asema omana heimona oli viel\xc3\xa4 vaihtoehtona Angiosperm Phylogeny Group II:n vuonna 2003 julkaisemassa luokittelussa.\n_START_SECTION_\nAlaheimot\n_START_PARAGRAPH_\nKellokasvien heimo jaetaan viiteen alaheimoon._NEWLINE_1. Nemacladoideae. Sukuja kaksi, joista toinen on yksilajinen ja toinen (Nemacladus) k\xc3\xa4sitt\xc3\xa4\xc3\xa4 24 lajia. Ne kasvavat Yhdysvaltojen lounaisosissa ja Meksikossa, ja ovat pieni\xc3\xa4 yksivuotisruohoja, yksi laji on monivuotinen. Kukat ovat pieni\xc3\xa4, enemm\xc3\xa4n tai v\xc3\xa4hemm\xc3\xa4n vastakohtaisia. Ter\xc3\xa4lehdet ovat kahdessa ryhm\xc3\xa4ss\xc3\xa4, toisessa kolme ja toisessa kaksi ter\xc3\xa4lehte\xc3\xa4. Heti\xc3\xb6 ei ole tavallisesti kasvanut kiinni teri\xc3\xb6\xc3\xb6n. Heteenpalhot ovat tyvest\xc3\xa4\xc3\xa4n erillisi\xc3\xa4 ja k\xc3\xa4rjest\xc3\xa4\xc3\xa4n yhteen kasvaneita, mutta siki\xc3\xa4imen ymp\xc3\xa4rill\xc3\xa4 olevat ovat kauttaaltaan yhteen kasvaneita; ponnet ovat toisistaan erill\xc3\xa4\xc3\xa4n. Heteiden tyvell\xc3\xa4 on muodostumia, jotka ovat mahdollisesti mesi\xc3\xa4isi\xc3\xa4. Vartalon tyvell\xc3\xa4 on kookkaita rauhasmaisia muodostumia, ja siitep\xc3\xb6ly kertyy vartalon p\xc3\xa4\xc3\xa4h\xc3\xa4n p\xc3\xb6lytt\xc3\xa4jien saataville. Siki\xc3\xa4in on puoleksi keh\xc3\xa4nalainen tai keh\xc3\xa4np\xc3\xa4\xc3\xa4llinen, tavallisesti kahden, joskus kolmen emilehden muodostama. _NEWLINE_2. Campanuloideae. Sukuja 50, lajeja 1050 l\xc3\xa4hes koko maapallolla, erityisesti kuitenkin Vanhassa maailmassa. Kasvit ovat yleens\xc3\xa4 monivuotisia ruohoja, joiden juuret ovat usein paksuja varstoelimi\xc3\xa4. Kasvit ovat maitiaisnesteellisi\xc3\xa4. Kukinto on usein enemm\xc3\xa4n tai v\xc3\xa4hemm\xc3\xa4n viuhkomainen, ja siin\xc3\xa4 on kookkaita, s\xc3\xa4teitt\xc3\xa4issymmetrisi\xc3\xa4 kukkia. Heteet ovat erillisi\xc3\xa4, ja suikertavat teri\xc3\xb6torven pohjalla ponsien avautumisen j\xc3\xa4lkeen. Heteiden tyvelt\xc3\xa4 erittyy mett\xc3\xa4. Siitep\xc3\xb6ly on piikkipintaista. Siki\xc3\xa4in on yhdislehtinen, 2\xe2\x80\x9310, tavallisesti kuitenkin kolmen emilehden muodostama ja tavallisesti keh\xc3\xa4nalainen. Ainakin joillakin lajeilla vartalo on ontto; lis\xc3\xa4ksi se on pitk\xc3\xa4karvainen erityisesti yl\xc3\xa4puoliskoltaan. Karvat ovat sis\xc3\xa4\xc3\xa4nvet\xc3\xa4ytyvi\xc3\xa4 ja niihin ker\xc3\xa4\xc3\xa4ntyy siitep\xc3\xb6ly\xc3\xa4 p\xc3\xb6lytt\xc3\xa4jien ulottuville. _NEWLINE_Alaheimo Campanuloideae jaetaan kahteen tribukseen: Ostrowskieae ja Campanuleae, joka sis\xc3\xa4lt\xc3\xa4\xc3\xa4 tribuksen Wahlenbergieae. Ensin mainitun runsaslajisimmat suvut ovat peikonkellot (Codonopsis, 30 lajia) ja r\xc3\xb6nsykellot (Cyananthus, 23 lajia), j\xc3\xa4lkimm\xc3\xa4isen kellot (Campanula, 420 lajia), sulokellot (Wahlenbergia, 260 lajia) ja kauluskellot (Adenophora, 65 lajia). _NEWLINE_3. Lobelioideae. Sukuja 29, lajeja 1200 melkein yleismaailmallisesti levinnein\xc3\xa4, ovat kuitenkin p\xc3\xa4\xc3\xa4asiassa trooppisia ja erityisen yleisi\xc3\xa4 Amerikassa. Kasvit ovat enimm\xc3\xa4kseen monivuotisia ruohoja tai jopa pieni\xc3\xa4 puita. Niiden kukat ovat kookkaita tai pieni\xc3\xa4, ja kukkaper\xc3\xa4t ovat tavallisesti kiertyneet, joten kukat ovat yl\xc3\xb6salaisin. Ter\xc3\xa4lehdet jakautuvat kolmen ja kahden tai kahden ja kolmen tai yhdeksi viiden ryhm\xc3\xa4ksi eli kukka on vastakohtainen ja haljenneen n\xc3\xa4k\xc3\xb6inen. Heteepalhot kasvavat yhteen ainakin k\xc3\xa4rjest\xc3\xa4\xc3\xa4n ja ponnet ovat yhtyneet. Vartalossa on karvatupsu, johon siitep\xc3\xb6lym\xc3\xb6ykky tarttuu. Hedelm\xc3\xa4 avautuu sivultaan, harvoin se on marja tai kansikota. Runsaslajisimmat suvut ovat lobeliat (Lobelia, ainakin 400 lajia), Siphocampylus (ainakin 230 lajia), Centropogon (215 lajia), Burmeistera (ainakin 100 lajia) ja Cyanea (80 lajia). _NEWLINE_4. Cyphocarpoideae. Alaheimon muodostaa yksi suku, Cyphocarpus, jossa on kolme chilel\xc3\xa4ist\xc3\xa4 lajia. Ne ovat yksi- tai monivuotisia ruohoja, joiden lehtilaidat ovat syv\xc3\xa4liuskaisia ja piikkisi\xc3\xa4. Ter\xc3\xa4lehdet ovat jakautuneet yhden ja nelj\xc3\xa4n ryhmiksi. Varren puoleinen ter\xc3\xa4lehti on huppumainen ja siin\xc3\xa4 on k\xc3\xa4rkilis\xc3\xa4ke. Heteet ovat erillisi\xc3\xa4 ja sijaitsevat kohdakkain ter\xc3\xa4lehtien kanssa. Siki\xc3\xa4in on huomiota her\xc3\xa4tt\xc3\xa4v\xc3\xa4sti pidentynyt. Hedelm\xc3\xa4 avautuu sivulta._NEWLINE_5. Cyphioideae. Alaheimossa on vain 65-lajinen suku Cyphia, joka kasvaa Etel\xc3\xa4- ja It\xc3\xa4-Afrikassa. Lajit ovat monivuotisia ruohoja, joista jokunen k\xc3\xb6ynn\xc3\xb6st\xc3\xa4v\xc3\xa4, tai pensaita. Juuret ovat mukulamaisia. Kukan teri\xc3\xb6 on enemm\xc3\xa4n tai v\xc3\xa4hemm\xc3\xa4n vastakohtainen ja ter\xc3\xa4lehdet muodostavat kaksi ryhm\xc3\xa4\xc3\xa4, joista toisessa on kolme, toisessa kaksi lehte\xc3\xa4. Heteet ovat palhoistaan erillisi\xc3\xa4 tai yhteen kasvaneita. Siki\xc3\xa4in on puoleksi keh\xc3\xa4nalainen. Siitep\xc3\xb6ly karisee kuppimaiseen rakenteeseen. Kota on sek\xc3\xa4 liite- ett\xc3\xa4 selk\xc3\xa4luomainen.\n_START_SECTION_\nK\xc3\xa4ytt\xc3\xb6\n_START_PARAGRAPH_\nKellokasvien taloudellinen merkitys on mit\xc3\xa4t\xc3\xb6n muutoin kuin koristekasvikaupan osalta. Hyvin harvaa lajia on k\xc3\xa4ytetty ravintokasvina; esim. kauriinkellon (Campanula rapunculus) juuria ja lehti\xc3\xa4 on toisinaan sy\xc3\xb6ty, ja lobeliakasveista Centropogon- ja Clermontia-lajien marjat ovat sy\xc3\xb6t\xc3\xa4vi\xc3\xa4. Koristekasveina sen sijaan k\xc3\xa4ytet\xc3\xa4\xc3\xa4n monen suvun lajeja mm. kivikkopuutarhassa: kellot (Campanula), t\xc3\xa4hk\xc3\xa4munkit (Phyteuma), noviisinkukat (Edraianthus), kellokit (Symphyandra), peikonkellot (Codonopsis), jalokellot (Platycodon), kauluskellot (Adenophora), ripsukellot (Michauxia), Ostrowskia ja sininupit (Trachelium). Lobeliakasveista tunnettuja koristekasveja ovat monet lobelialajit (Lobelia) sek\xc3\xa4 sukujen Centropogon, Downingia, etel\xc3\xa4nkellot (Hypsela), Laurentia, perholobeliat (Monopsis) ja kellolobeliat (Pratia) er\xc3\xa4\xc3\xa4t lajit. Rohdoskasveina k\xc3\xa4ytet\xc3\xa4\xc3\xa4n joitakin lobelialajeja: mm. rohtolobelian (Lobelia inflata) alkaloideja k\xc3\xa4ytet\xc3\xa4\xc3\xa4n astma- ja hinkuysk\xc3\xa4l\xc3\xa4\xc3\xa4kkeiss\xc3\xa4.'