b'\n_START_ARTICLE_\nKonsertto\n_START_PARAGRAPH_\nKonsertto on soitinsolistille tai -solisteille ja orkesterille s\xc3\xa4velletty teos, joka syntyi barokin ajan Italiassa 1600-luvulla. Konserttoja on s\xc3\xa4velletty kaikille orkesterin soittimille, mutta piano- ja viulukonserttoja on s\xc3\xa4velletty m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4llisesti eniten, ja monet tunnetuimmista konsertoista ovat juuri piano- tai viulukonserttoja._NEWLINE_Konsertolle vakiintui kolmiosainen muoto barokin aikakaudella, kun Antonio Vivaldi s\xc3\xa4velsi l\xc3\xa4hes 500 konserttoa, joista useimmat olivat kolmiosaisia. Ensimm\xc3\xa4inen osa on yleens\xc3\xa4 sonaattimuotoinen ja nopeahko, toinen osa hidas ja kolmas osa nopea finaali. _NEWLINE_Solistin ja orkesterin suhteellinen painoarvo vaihtelee eri teoksissa, mutta solistilla on konsertissa aina hyvin merkitt\xc3\xa4v\xc3\xa4 osa, ja usein konsertoissa s\xc3\xa4velt\xc3\xa4j\xc3\xa4 pyrkii ottamaan mahdollisimman paljon irti soolosoittimen mahdollisuuksista. Varhaisimmissa konsertoissa barokin ja klassismin ajalla solistin erotti orkesterista solistin virtuoosisuus, eli k\xc3\xa4yt\xc3\xa4nn\xc3\xb6ss\xc3\xa4 nopeat juoksutukset, jotta solisti kuuluisi orkesterin yli. Etenkin pianokonsertoissa my\xc3\xb6hemmill\xc3\xa4 ajalla on ollut mahdollista haastaa pianolla orkesterin volyymi, sill\xc3\xa4 pianon kehittyess\xc3\xa4 etenkin sen dynaaminen skaala on laajentunut erityisesti voimakkaasta p\xc3\xa4\xc3\xa4st\xc3\xa4._NEWLINE_Konsertot sis\xc3\xa4lt\xc3\xa4v\xc3\xa4t usein kadensseja, solistin yksin esitt\xc3\xa4mi\xc3\xa4 taiturillisia osia. Etenkin klassisella ajalla oli tapana, ett\xc3\xa4 solisti itse teki kadenssin tai improvisoi sen konsertissa. My\xc3\xb6hempin\xc3\xa4 aikoina s\xc3\xa4velt\xc3\xa4j\xc3\xa4t ovat itse s\xc3\xa4velt\xc3\xa4neet kadenssin kiinte\xc3\xa4ksi osaksi teosta. Oman kadenssin soittaminen klassisessa konsertossa on nyky\xc3\xa4\xc3\xa4n harvinaista, ja usein esimerkiksi Mozartin konsertoissa esitet\xc3\xa4\xc3\xa4n Mozartin itsens\xc3\xa4 kadenssia tai jos sellaista ei ole saatavilla, niin esimerkiksi Beethovenin kadenssia.\n_START_SECTION_\nRenessanssi\n_START_PARAGRAPH_\nConcertato-tyyli (tai stile concertato) kehittyi my\xc3\xb6h\xc3\xa4isrenessanssin ja varhaisbarokin aikana s\xc3\xa4vellystyyliksi, jossa soitinryhm\xc3\xa4t soittivat samaa melodiaa, usein imitaatioissa, yleens\xc3\xa4 basso continuo-ryhm\xc3\xa4n luoman harmonisen pohjan p\xc3\xa4\xc3\xa4lle. Keskeisimp\xc3\xa4n\xc3\xa4 vaikuttajana oli Venetsian pyh\xc3\xa4n Markuksen kirkon kuoronjohtajina toimineet Andrea ja Giovanni Gabrieli, jotka joutuivat kehitt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n uusia s\xc3\xa4vellysmenetelmi\xc3\xa4 kirkon omalaatuisen akustiikan vuoksi. Kirkossa eri soitinryhm\xc3\xa4t ja kuorot sijoittuivat eri paikkoihin ja kaiun aiheuttamien viiveiden takia t\xc3\xa4m\xc3\xa4 teki t\xc3\xa4ydellisen yhteissoitin vaikeaksi. Ongelma ratkaistiin s\xc3\xa4velt\xc3\xa4m\xc3\xa4ll\xc3\xa4 teokset niin useat kuorot lauloivat vuorotellen kirkon eri osista aikaansaaden l\xc3\xa4hes stereofonisen vaikutelman samalla, kun instrumentit ja urut oli sijoitettu kirkkoon siten, ett\xc3\xa4 kaikki kuorot kuulivat ne yht\xc3\xa4 hyvin. _NEWLINE_T\xc3\xa4st\xc3\xa4 tulee alun perin konsertto-nimi. Se juontaa juurensa italian kielen sanaan concertante, joka tarkoittaa kilpailla. Renessanssin Concerto grossoissa ("Suuri konsertto") siis eri soolosoittimet soittivat vuorotellen sooloja ja n\xc3\xa4in ik\xc3\xa4\xc3\xa4n kuin kilpailivat kesken\xc3\xa4\xc3\xa4n. Samanlainen tyyli periytyi my\xc3\xb6s useimpiin muihinkin konserttoihin.\n_START_SECTION_\nBarokki\n_START_PARAGRAPH_\nConcertato-tyyli levisi nopeasti my\xc3\xb6s Italian ulkopuolelle, ja siit\xc3\xa4 tuli suosittu s\xc3\xa4vellystyyli varhaisbarokin aikana. 1600-luvulla tyylinmukaisesti s\xc3\xa4vellettyj\xc3\xa4 teoksia alettiin nimitt\xc3\xa4\xc3\xa4 konsertoiksi.  Antonio Vivaldi s\xc3\xa4velsi yli 500 konserttoa ja vakiinnutti teoksillaan konserttoihin ritornellomuodon, jossa noudatettiin s\xc3\xa4\xc3\xa4nn\xc3\xb6llist\xc3\xa4 soolo- ja tutti-osien rakennetta yleens\xc3\xa4 konserton ensimm\xc3\xa4isess\xc3\xa4 osassa, sek\xc3\xa4 kolmiosaisen nopea-hidas-nopea-muodon. Aikaisemmin renessanssin aikana Concerto grossoissa hitaat ja nopeat jaksot saattoivat vaihdella niin paljon kuin s\xc3\xa4velt\xc3\xa4j\xc3\xa4 itse halusi; mink\xc3\xa4\xc3\xa4nlaista kaavaa ei silloin siis ollut viel\xc3\xa4 vakiinnutettu.\n_START_SECTION_\nKlassismi\n_START_PARAGRAPH_\nMozartia pidet\xc3\xa4\xc3\xa4n usein merkitt\xc3\xa4vimp\xc3\xa4n\xc3\xa4 konserttojen s\xc3\xa4velt\xc3\xa4j\xc3\xa4n\xc3\xa4. H\xc3\xa4n s\xc3\xa4velsi 27 pianokonserttoa, viisi viulukonserttoa sek\xc3\xa4 joukon konserttoja muille soittimille. Mozartin konsertoissa orkesteri soittaa ensin pitk\xc3\xa4n vaiheen, jota l\xc3\xa4hdet\xc3\xa4\xc3\xa4n sen j\xc3\xa4lkeen k\xc3\xa4ym\xc3\xa4\xc3\xa4n l\xc3\xa4pi muunnellussa ja pidennetyss\xc3\xa4 muodossa soolosoittimen johdolla. Usein soolosoitin tuo jossain vaiheessa mukaan my\xc3\xb6s t\xc3\xa4ysin uuden teeman. Sinfoniaa radikaalisti uudistanut Beethoven ei muuttanut konserttoa niin rajusti. H\xc3\xa4n kuitenkin vei teemoja hieman sinfonioille tyypilliseen suuntaan, lis\xc3\xa4si pianistin teknisi\xc3\xa4 vaatimuksia selv\xc3\xa4sti ja j\xc3\xa4tti joskus tauon pois konserton osien v\xc3\xa4list\xc3\xa4.\n_START_SECTION_\nRomantiikka\n_START_PARAGRAPH_\nKonserton kolmiosaista muotoa rikkoivat 1800-luvulla esimerkiksi Franz Lisztin molemmat pianokonsertot sek\xc3\xa4 Johannes Brahmsin toinen pianokonsertto, jotka olivat kaikki neliosaisia. Lisztin konsertot olivat my\xc3\xb6s verraten lyhyit\xc3\xa4 (20-minuuttisia) ja osilla oli yhteiset teemat (syklinen rakenne), kun taas Brahmsin pianokonsertot venyiv\xc3\xa4t pitk\xc3\xa4n sinfonian mittaiseksi. 1900-luvulla monet konserttojen s\xc3\xa4velt\xc3\xa4j\xc3\xa4t jatkoivat neliosaisen kaavan k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6\xc3\xa4 ja syklist\xc3\xa4 s\xc3\xa4vellystekniikkaa, vaikka toisaalta samalla monet, kuten Sergei Rahmaninov, pit\xc3\xa4ytyiv\xc3\xa4t perinteisess\xc3\xa4 kaavassa. Alban Bergin viulukonsertto on tunnetuin perinteiset s\xc3\xa4vellajit hyl\xc3\xa4nnyt atonaalinen konsertto.'