b'\n_START_ARTICLE_\nLyijykammiomenetelm\xc3\xa4\n_START_PARAGRAPH_\nLyijykammiomenetelm\xc3\xa4 eli lyijykammioprosessi on teollinen menetelm\xc3\xa4 rikkihapon tuottamiseen. Menetelm\xc3\xa4n kehitti brittil\xc3\xa4inen l\xc3\xa4\xc3\xa4k\xc3\xa4ri John Roebuck vuonna 1746. Nyky\xc3\xa4\xc3\xa4n lyijykammiomenetelm\xc3\xa4n on korvannut parempisaantoisempi kontaktimenetelm\xc3\xa4.\n_START_SECTION_\nHistoriaa\n_START_PARAGRAPH_\nEnnen lyijykammiomenetelm\xc3\xa4n kehitt\xc3\xa4mist\xc3\xa4 rikkihappoa valmistettiin hauraisiin lasiastioihin. Ne Roebuck korvasi puurakenteisilla kammioilla, joiden sis\xc3\xa4sein\xc3\xa4t oli p\xc3\xa4\xc3\xa4llystetty lyijylevyill\xc3\xa4, mist\xc3\xa4 tuli prosessin nimitys. Lyijy oli tuohon aikaan yksi harvoista rikkihappoa siet\xc3\xa4vist\xc3\xa4 halvoista materiaaleista. _NEWLINE_Alkuper\xc3\xa4isess\xc3\xa4 Roebuckin lyijykammiomenetelm\xc3\xa4ss\xc3\xa4 rikkihaponvalmistuksessa tarvittavat kaasut rikkidioksidi ja typen oksidit saatiin aikaan kuumentamalla rikin ja nitraattisuolojen seosta. Kammion lattialla oli vett\xc3\xa4, johon reaktiossa syntyv\xc3\xa4t kaasut liukenivat. T\xc3\xa4ll\xc3\xa4 menetelm\xc3\xa4ll\xc3\xa4 saatiin aikaiseksi rikkihappoliuosta, joka oli v\xc3\xa4kevyydelt\xc3\xa4\xc3\xa4n 35\xe2\x80\x9345-prosenttista. V\xc3\xa4kev\xc3\xa4mp\xc3\xa4\xc3\xa4 rikkihappoa tuotettiin haihduttamalla. _NEWLINE_Lyijykammiomenetelm\xc3\xa4\xc3\xa4 parantelivat monet henkil\xc3\xb6t. Ranskalaiset Charles Bernard Desormes ja Nicolas Cl\xc3\xa9ment osoittivat vuonna 1793, ett\xc3\xa4 tarvittavaa nitraattim\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4\xc3\xa4 voitiin huomattavasti pienent\xc3\xa4\xc3\xa4 p\xc3\xa4\xc3\xa4st\xc3\xa4m\xc3\xa4ll\xc3\xa4 reaktiokammioon my\xc3\xb6s happea. Vuonna 1803 Charles Tennant rakensi reaktiotilasta erillisen rikinpolttouunin.  T\xc3\xa4rkeimm\xc3\xa4t tekniset parannukset tekiv\xc3\xa4t Joseph-Louis Gay-Lussac ja John Glover. Gay-Lussac suunnitteli vuonna 1827 nime\xc3\xa4\xc3\xa4n kantavan tornin, jota k\xc3\xa4ytet\xc3\xa4\xc3\xa4n reaktiossa syntyvien typen oksidien ker\xc3\xa4\xc3\xa4miseen ja niiden k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4miseen uudelleen. Keksint\xc3\xb6 ei levinnyt laajalle ennen vuotta 1859, jolloin Glover rakensi toisen tornin, jossa voitiin ottaa talteen viel\xc3\xa4 enemm\xc3\xa4n typen oksideja. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 v\xc3\xa4hensi edelleen reaktiossa tarvittavan nitraattien m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4\xc3\xa4.  My\xc3\xb6hemmin typen oksidit tuotettiin l\xc3\xa4hinn\xc3\xa4 polttamalla ammoniakkia. Vuodesta 1818 alkaen rikin poltto korvattiin pyriitin ja muiden rikki\xc3\xa4 sis\xc3\xa4lt\xc3\xa4vien mineraalien kuumentamisella. Malmit olivat alkuainerikki\xc3\xa4 halvempia ja lis\xc3\xa4ksi niist\xc3\xa4 syntyv\xc3\xa4 metallij\xc3\xa4te voitiin k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4\xc3\xa4 hy\xc3\xb6dyksi muun muassa raudan ja kuparin valmistuksessa.'