b"\n_START_ARTICLE_\nKorteweg-de Vries -yht\xc3\xa4l\xc3\xb6\n_START_PARAGRAPH_\nKorteweg-de Vries -yht\xc3\xa4l\xc3\xb6 (tai lyhyemmin KdV-yht\xc3\xa4l\xc3\xb6) on ep\xc3\xa4lineaarinen osittaisdifferentiaaliyht\xc3\xa4l\xc3\xb6, jolla kuvataan matalassa vedess\xc3\xa4 etenevi\xc3\xa4 aaltoja. KdV-yht\xc3\xa4l\xc3\xb6n merkitys solitoniteoriassa on suuri, sill\xc3\xa4 sen ratkaisuna saadaan malliesimerkki solitoniaallosta. Yht\xc3\xa4l\xc3\xb6 on saanut nimens\xc3\xa4 sit\xc3\xa4 tutkineiden Diederik Kortewegin ja Gustav de Vries'n mukaan .\n_START_SECTION_\nHistoria\n_START_PARAGRAPH_\nKdV-yht\xc3\xa4l\xc3\xb6n ja solitonien historia alkaa 1834, kun John Scott Russell havaitsi kapeassa tasasyv\xc3\xa4ss\xc3\xa4 kanavassa aallon etenev\xc3\xa4n muuttamatta muotoaan ja hajoamatta. Ilmi\xc3\xb6t\xc3\xa4 tutkivat Lord Rayleigh ja Joseph Boussinesq 1870-luvulla  ja lopulta Korteweg and De Vries vuonna 1895. T\xc3\xa4st\xc3\xa4 seuraava merkitt\xc3\xa4v\xc3\xa4 tulos saatiin 1965 kun Zabusky ja Kruskal mallinsivat KdV-yht\xc3\xa4l\xc3\xb6\xc3\xa4 numeerisesti  ja huomasivat useamman aallon t\xc3\xb6rm\xc3\xa4yksiss\xc3\xa4 aaltojen s\xc3\xa4ilytt\xc3\xa4v\xc3\xa4n muotonsa ja nopeutensa. T\xc3\xa4m\xc3\xa4n j\xc3\xa4lkeen on l\xc3\xb6ydetty analyyttisi\xc3\xa4 ratkaisuja useampaa kuin yht\xc3\xa4 aaltoa mallintamaan."