b'\n_START_ARTICLE_\nUranus\n_START_SECTION_\nRakenne\n_START_PARAGRAPH_\nUranuksen pieni tiheys (noin 1,3 kertaa veden tiheys) viittaa siihen ett\xc3\xa4 se koostuu vedyst\xc3\xa4, heliumista ja vedest\xc3\xa4. Sill\xc3\xa4 ei ole kiinte\xc3\xa4\xc3\xa4 pintaa. 1990-luvulla j\xc3\xa4ttil\xc3\xa4isplaneetat jaettiin kaasuj\xc3\xa4ttil\xc3\xa4isiin ja j\xc3\xa4\xc3\xa4j\xc3\xa4ttil\xc3\xa4isiin. Uranus kuuluu j\xc3\xa4lkimm\xc3\xa4isiin. Nimitys liittyy planeetan syntyhistoriaan, nykyisin siell\xc3\xa4 on hyvin v\xc3\xa4h\xc3\xa4n j\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xa4.  Itse planeetan massasta noin 20\xc2\xa0% on vety\xc3\xa4, joten se eroaa selv\xc3\xa4sti kaasuj\xc3\xa4ttil\xc3\xa4isist\xc3\xa4, jotka ovat 90-prosenttisesti vety\xc3\xa4. Uranuksen kaasukeh\xc3\xa4st\xc3\xa4 on vety\xc3\xa4 noin 83\xc2\xa0%, noin 15\xc2\xa0% heliumia ja noin kaksi prosenttia metaania._NEWLINE_Uranuksen sis\xc3\xa4osien rakenteesta on erilaisia malleja, mutta niiss\xc3\xa4 kaikissa planeetta on nestem\xc3\xa4inen ja sen neste vaihtuu v\xc3\xa4hitellen kaasuksi kaasukeh\xc3\xa4n rajakerroksessa. Eri malleissa on eri suhteissa "kive\xc3\xa4" (silikaatteja ja metalleja), "j\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xa4" (vett\xc3\xa4, metaania ja ammoniakkia sek\xc3\xa4 "kaasuja" (vety\xc3\xa4 ja heliumia). N\xc3\xa4iss\xc3\xa4 paineissa ja l\xc3\xa4mp\xc3\xb6tiloissa "j\xc3\xa4\xc3\xa4" on nestem\xc3\xa4isess\xc3\xa4 muodossa.\n_START_SECTION_\nAkselin kallistuma\n_START_PARAGRAPH_\nYksi Uranuksen silmiinpist\xc3\xa4vimmist\xc3\xa4 piirteist\xc3\xa4 on sen py\xc3\xb6r\xc3\xa4hdysakselin poikkeuksellisen suuri kallistuma. P\xc3\xa4iv\xc3\xa4nseisausten aikaan toinen navoista osoittaa l\xc3\xa4hes kohti Aurinkoa. Akselin kallistuman yleisesti ajatellaan olevan 98 astetta, joten planeetan toinen puoli on puolet kiertoradasta Aurinkoon ja p\xc3\xa4invastoin. Vaikka osan vuodesta Uranuksen napa-alueet saavat auringonvalosta enemm\xc3\xa4n energiaa kuin p\xc3\xa4iv\xc3\xa4ntasaajan seutu, on p\xc3\xa4iv\xc3\xa4ntasaaja toistaiseksi tuntemattomasta syyst\xc3\xa4 napoja l\xc3\xa4mpim\xc3\xa4mpi. Voyager 2 -avaruusluotaimen ohittaessa planeetan sen pinnalla havaittiin vain hyvin heikkoja pilvimuodostumia. Hubble-avaruusteleskooppi havainnoidessaan planeettaa 1990-luvulla havaitsi voimakkaampia, vy\xc3\xb6hykem\xc3\xa4isi\xc3\xa4 pilvirakenteita Auringon l\xc3\xa4hestyess\xc3\xa4 p\xc3\xa4iv\xc3\xa4ntasaajaa. Vuonna 2007 aurinko oli suoraan p\xc3\xa4iv\xc3\xa4ntasaajan yl\xc3\xa4puolella. Retrogradisesti n\xc3\xa4htyn\xc3\xa4 planeetan kallistuma on 82 astetta._NEWLINE_Syyt\xc3\xa4 Uranuksen kallistumiseen ei varmuudella tunneta, mutta vallitsevana selityksen\xc3\xa4 on ollut esill\xc3\xa4 t\xc3\xb6rm\xc3\xa4ys suuren protoplaneetan kanssa aurinkokunnan syntyvaiheessa. Kannatusta saanut ranskalaistutkija Alessandro Morbidellin teoria ehdottaa, ett\xc3\xa4 t\xc3\xb6rm\xc3\xa4\xc3\xa4ji\xc3\xa4 on t\xc3\xa4ytynyt olla v\xc3\xa4hint\xc3\xa4\xc3\xa4n kaksi. N\xc3\xa4in siksi, koska muutoin Uranuksen kuut olisivat j\xc3\xa4\xc3\xa4neet kiert\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n planeettaa vastakkaiseen suuntaan kuin mit\xc3\xa4 nyky\xc3\xa4\xc3\xa4n havaitsemme. L\xc3\xa4hiaikoina planeettojen synty\xc3\xa4 kuvaavia teorioita jouduttaneenkin tarkistamaan. Standarditeorian mukaan j\xc3\xa4ttil\xc3\xa4isplaneetat muodostuivat suhteellinen rauhaisissa olosuhteissa, kun taas nyt julkaistu tulos viittaa suurten planeettat\xc3\xb6rm\xc3\xa4ysten olleen aurinkokunnan alkuvaiheissa luultua yleisempi\xc3\xa4.\n_START_SECTION_\nKaasukeh\xc3\xa4\n_START_PARAGRAPH_\nUranus n\xc3\xa4ytt\xc3\xa4\xc3\xa4 turkoosin tai sinert\xc3\xa4v\xc3\xa4n v\xc3\xa4riselt\xc3\xa4 piirteett\xc3\xb6m\xc3\xa4lt\xc3\xa4 kiekolta n\xc3\xa4kyv\xc3\xa4ss\xc3\xa4 valossa. Uranuksen syaani v\xc3\xa4ri johtuu kaasukeh\xc3\xa4n metaanista, jota on siin\xc3\xa4 2\xc2\xa0%. Metaani sirottaa sinisen valon joka suuntaan ja imee punaisen. Uranuksen pinnasta tekee piirteett\xc3\xb6m\xc3\xa4n asetyleenist\xc3\xa4 ja etaanista koostuva savusumua eli smogia muistuttava utu. Asetyleeni ja etaani syntyv\xc3\xa4t auringons\xc3\xa4teilyn pommittaessa metaania ja hajottaessa metaanimolekyylej\xc3\xa4. Hajonneet molekyylit yhdistyv\xc3\xa4t uudestaan isommiksi yhdisteiksi. L\xc3\xa4mp\xc3\xb6tila on sek\xc3\xa4 p\xc3\xa4iv\xc3\xa4- ett\xc3\xa4 y\xc3\xb6puolella noin 55 kelvini\xc3\xa4 eli noin \xe2\x88\x92218 \xc2\xb0C. Uranuksen ilmakeh\xc3\xa4n yl\xc3\xa4osa, stratosf\xc3\xa4\xc3\xa4ri, on viile\xc3\xa4mpi kuin Jupiterin tai Saturnuksen. Metaani muodostaa Uranuksen kaasukeh\xc3\xa4\xc3\xa4n pilvi\xc3\xa4. Avaruusluotaimen v\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4v\xc3\xa4rikorostetussa kuvassa n\xc3\xa4kyy kymmenen sis\xc3\xa4kk\xc3\xa4ist\xc3\xa4 ympyr\xc3\xa4\xc3\xa4, pilvinauhaa, planeetan navan ymp\xc3\xa4rill\xc3\xa4. Korkeilla keskileveyksill\xc3\xa4 n\xc3\xa4kyy l\xc3\xa4mp\xc3\xb6kuvassa voimakas kirkas nauha ja toisella puolella tumma pitkulainen t\xc3\xa4pl\xc3\xa4 kooltaan 1\xc2\xa0700\xc3\x973\xc2\xa0000 km\xc2\xb2. 15\xe2\x80\x9340 asteen leveyksill\xc3\xa4 n\xc3\xa4kyy l\xc3\xa4mp\xc3\xb6kuvassa 2\xe2\x80\x933 astetta viile\xc3\xa4mpi nauha. Uranuksen piirteett\xc3\xb6myyden arvellaan johtuvan sis\xc3\xa4isen l\xc3\xa4mm\xc3\xb6nl\xc3\xa4hteen heikkoudesta. Muilla planeetoilla sis\xc3\xa4inen l\xc3\xa4mp\xc3\xb6 tuottaa planeetan kaasukeh\xc3\xa4\xc3\xa4n pilvinauhoina n\xc3\xa4kyv\xc3\xa4\xc3\xa4 liikett\xc3\xa4. Uranuksen kaasukeh\xc3\xa4 on kylmimmill\xc3\xa4\xc3\xa4n planeetan tropopaussissa, jossa paine on 0,1 ilmakeh\xc3\xa4\xc3\xa4 ja l\xc3\xa4mp\xc3\xb6tila 52 K._NEWLINE_Ylimm\xc3\xa4t pilvet ovat cirruspilvi\xc3\xa4, joista 20\xe2\x80\x9330 km ylemp\xc3\xa4n\xc3\xa4 on viel\xc3\xa4 utua. Pilvien huipun l\xc3\xa4mp\xc3\xb6tila on 59 K. Metaanipilvi\xc3\xa4 on noin 60 km pilvien huipun alla noin 1,3 bar paineessa. Noin 80 K:n l\xc3\xa4mp\xc3\xb6tilaa vastaavassa korkeudessa metaanipilvien alla on luultavasti vetysulfidipilvi\xc3\xa4, jotka eiv\xc3\xa4t n\xc3\xa4y pinnalle asti. Uranuksella on samat pilvikerrokset, ammoniakkipilvi\xc3\xa4 ja muita, kuin Jupiterilla, mutta ne eiv\xc3\xa4t n\xc3\xa4y ylempien pilvien takia. Uranuksen kaasukeh\xc3\xa4n l\xc3\xa4mp\xc3\xb6tilak\xc3\xa4yr\xc3\xa4 korkeuden mukaan muistuttaa Saturnuksen kaasukeh\xc3\xa4n vastaavaa ollen yl\xc3\xa4osaltaan tropopaussin yll\xc3\xa4 viile\xc3\xa4mpi.\n_START_SECTION_\nMagneettikentt\xc3\xa4\n_START_PARAGRAPH_\nUranuksen magneettikentt\xc3\xa4 on voimakkaampi kuin Saturnuksella. Magneettikent\xc3\xa4n keskipiste ei sijaitse planeetan keskipisteess\xc3\xa4, ja se on kallistunut 59\xc2\xb0 py\xc3\xb6r\xc3\xa4hdysakselin suhteen. Uranuksenkin magneettikent\xc3\xa4n uskotaan aiheutuvan ionisoituneen aineen virtauksesta planeetan sisuksissa. Havaitun magneettisen akselin suuren poikkeaman py\xc3\xb6rimisakselista on aiheuttanut todenn\xc3\xa4k\xc3\xb6isesti virtausliike melko matalalla pinnan alla. My\xc3\xb6s monin tavoin Uranusta muistuttavan Neptunuksen magneettikent\xc3\xa4ss\xc3\xa4 on havaittavissa vastaavanlainen ilmi\xc3\xb6. Magneettikent\xc3\xa4n l\xc3\xa4hde on toistaiseksi tuntematon, sill\xc3\xa4 s\xc3\xa4hk\xc3\xb6\xc3\xa4 johtavan vesipitoisen vaipan olemassaolo on ep\xc3\xa4varma._NEWLINE_Yleisesti kuitenkin ajatellaan Uranuksen ja Neptunuksen tyyppisten planeettojen magneettikenttien syntyv\xc3\xa4n paineen takia ionisoituneen veden, ammoniakin ja metaanin virtauksissa. N\xc3\xa4m\xc3\xa4 aineet hajoavat Uranuksen vaipan suurissa l\xc3\xa4mp\xc3\xb6tiloissa ja paineissa hydroksidi-ioneiksi, ammoniumioneiksi, hiileksi ja protoneiksi, jotka pystyv\xc3\xa4t virratessaan kuljettamaan s\xc3\xa4hk\xc3\xb6\xc3\xa4. Hajonneet yhdisteet ovat ominaisuuksiltaan aivan erilaisia kuin ehj\xc3\xa4t. Ionisoitunut vesi muistuttaa sulaa suolaa, ja sill\xc3\xa4 on metallin ominaisuuksia. Uranuksen kierto itsens\xc3\xa4 ymp\xc3\xa4ri aiheuttaa magneettikent\xc3\xa4n venymisen korkkiruuvimaiseksi kierteeksi planeetan taakse sen kiert\xc3\xa4ess\xc3\xa4 radallaan.\n_START_SECTION_\nL\xc3\xb6yt\xc3\xb6 ja nime\xc3\xa4minen\n_START_PARAGRAPH_\nUranus oli ensimm\xc3\xa4inen planeetta, jonka voidaan sanoa l\xc3\xb6ytyneen. Vaikka se n\xc3\xa4kyy juuri ja juuri paljain silminkin, merkittiin kohde t\xc3\xa4hdeksi useilla ensimm\xc3\xa4isill\xc3\xa4 havaintokerroilla. Varhaisin t\xc3\xa4llainen merkint\xc3\xa4 on vuodelta 1690, kun John Flamsteed luetteloi planeetan 34 Tauriksi. Flamsteed havaitsi Uranuksen my\xc3\xb6hemmin viel\xc3\xa4 kaksi kertaa, vuosina 1712 ja 1715. James Bradley puolestaan n\xc3\xa4ki planeetan 1748, 1750 ja 1753 sek\xc3\xa4 Tobias Mayer 1756. Pierre Charles Le Monnier ei osannut yhdist\xc3\xa4\xc3\xa4 kohteesta tekemi\xc3\xa4\xc3\xa4n lukuisia havaintoja. H\xc3\xa4n havaitsi kohteen nelj\xc3\xa4sti vuonna 1750, kahdesti 1768, kuudesti 1769 ja viel\xc3\xa4 kerran 1771._NEWLINE_Lopulta maaliskuussa 1781 Sir William Herschel l\xc3\xb6ysi planeetan k\xc3\xa4yty\xc3\xa4\xc3\xa4n l\xc3\xa4pi taivasta uudella kaukoputkellaan. H\xc3\xa4n huomasi kohteen, joka n\xc3\xa4ytti t\xc3\xa4hte\xc3\xa4 suuremmalta. H\xc3\xa4n ilmoitti sen kuitenkin aluksi komeetaksi. Saman vuoden elokuussa kohteen liikuttua t\xc3\xa4htien suhteen suomalainen t\xc3\xa4htitieteilij\xc3\xa4 Anders Johan Lexell laski kohteelle radan ja sai todeta Herschelin l\xc3\xb6yt\xc3\xa4neen uuden planeetan. Herschel nimesi sen Yrj\xc3\xb6n t\xc3\xa4hdeksi (Georgium sidus) silloisen Englannin kuninkaan Yrj\xc3\xb6 III:n kunniaksi muuttaen sen kuitenkin my\xc3\xb6hemmin Yrj\xc3\xb6n planeetaksi. Nimest\xc3\xa4 ei koskaan tullut suosittua Englannin ulkopuolella; J\xc3\xa9r\xc3\xb4me Lalande ehdotti vuonna 1784 nime\xc3\xa4 Herschel, jonka ranskalaiset t\xc3\xa4htitieteilij\xc3\xa4t pian omaksuivat. Uppsalan yliopiston Erik Prosperin ehdotti nimi\xc3\xa4 Astraea, Cybele ja Neptunus, joista kaksi ensimm\xc3\xa4ist\xc3\xa4 ovat nykyisin asteroidien nimi\xc3\xa4. Anders Johan Lexell puolestaan ehdotti Yrj\xc3\xb6 III:n Neptunusta ja Ison-Britannian Neptunusta, Daniel Bernoulli Hypercroniusta ja Transaturnista ja er\xc3\xa4\xc3\xa4t muut Austr\xc3\xa4ata ja Minervaa._NEWLINE_Johann Bode Berliner Astronomisches Jahrbuchin p\xc3\xa4\xc3\xa4toimittajana p\xc3\xa4\xc3\xa4tyi tukemaan Uranusta planeetan nimeksi; Maximilian Hell yhtyi t\xc3\xa4h\xc3\xa4n k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4m\xc3\xa4ll\xc3\xa4 nime\xc3\xa4 ensimm\xc3\xa4isess\xc3\xa4 efemeridiss\xc3\xa4, joka julkaistiin Wieniss\xc3\xa4. Nimen omaksuivat my\xc3\xb6s brittil\xc3\xa4iset t\xc3\xa4htitieteilij\xc3\xa4t; ja vuoden 1827 Royal Astronomical Societyn julkaisuissa Uranus oli jo selv\xc3\xa4sti yleisin planeetasta k\xc3\xa4ytetty nimitys. Siit\xc3\xa4 huolimatta muutamat tahot Englannissa jatkoivat Georgium Sidus- tai the Georgian -nimen k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6\xc3\xa4, niist\xc3\xa4 viimeisimp\xc3\xa4n\xc3\xa4 kuninkaallinen merialmanakkatoimisto, joka siirtyi k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n nime\xc3\xa4 Uranus vasta vuonna 1850._NEWLINE_Uranuksen l\xc3\xb6yt\xc3\xb6\xc3\xa4 edelt\xc3\xa4neet lukuisat havainnot osoittautuivat pian hy\xc3\xb6dyllisiksi: niiden avulla planeetan rata voitiin laskea tarkasti. Radan huomattiin kuitenkin poikkeavan lasketusta, ja h\xc3\xa4iri\xc3\xb6n aiheuttajaksi ep\xc3\xa4iltiin toistaiseksi tuntematonta ulompaa planeettaa. N\xc3\xa4in tapahtumat johtivat lopulta Neptunuksen l\xc3\xb6yt\xc3\xa4miseen vuonna 1846.\n_START_SECTION_\nTutkimus\n_START_PARAGRAPH_\nUranuksesta tiedettiin melko v\xc3\xa4h\xc3\xa4n ennen Voyager 2:n, ainoan planeettaa l\xc3\xa4hiet\xc3\xa4isyydelt\xc3\xa4 tutkineen avaruusluotaimen, ohitusta vuonna 1986. L\xc3\xa4himmill\xc3\xa4\xc3\xa4n planeettaa luotain oli 24. tammikuuta. Se havaitsi Uranuksen magneettikent\xc3\xa4ss\xc3\xa4 muutoksia, joista pystyttiin laskemaan planeetan kiertoaika. Aiemmin kiertoaikaa ei tunnettu lainkaan, sill\xc3\xa4 sen pinnalta ei maasta k\xc3\xa4sin ollut havaittu lainkaan yksityiskohtia. Luotaimen ottamien kuvien avulla l\xc3\xb6ydettiin my\xc3\xb6s kymmenen uutta kuuta. Lis\xc3\xa4ksi Voyager 2 tutki planeetan ilmakeh\xc3\xa4\xc3\xa4 ja rengasj\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4\xc3\xa4._NEWLINE_Hubble-avaruusteleskooppi havainnoi Uranusta ensimm\xc3\xa4isen kerran vuonna 1994. Teleskoopin kuvien perusteella planeetan pilvivy\xc3\xb6hykkeiden huomattiin voimistuneen; vuonna 1999 otetut kuvat paljastivat yh\xc3\xa4 kasvanutta aktiviteettia._NEWLINE_Uranus ei aina ole ollut 7. planeetta Auringosta. Tutkimusten mukaan vastasyntynyt Neptunus oli l\xc3\xa4hemp\xc3\xa4n\xc3\xa4 Aurinkoa kuin Uranus. 650 miljoonaa vuotta muodostumisensa j\xc3\xa4lkeen planeetat kuitenkin vaihtoivat paikkaa. Tutkimuksessa tutkittiin planeettojen protoplanetaarisen kaasu- ja p\xc3\xb6lykiekon tiheytt\xc3\xa4 sek\xc3\xa4 planeettojen liikkeit\xc3\xa4 ja kokoa. Tutkijat p\xc3\xa4\xc3\xa4siv\xc3\xa4t vastaukseen, ett\xc3\xa4 Neptunus on vaihdellut paikkaa Uranuksen puolelta toiselle.\n_START_SECTION_\nHavaitseminen\n_START_PARAGRAPH_\nUranuksen n\xc3\xa4enn\xc3\xa4inen kirkkaus on 5,5\xe2\x80\x936,0, joten se on mahdollista n\xc3\xa4hd\xc3\xa4 paljain silmin himme\xc3\xa4n\xc3\xa4 t\xc3\xa4htim\xc3\xa4isen\xc3\xa4 kohteena hyviss\xc3\xa4 havainto-olosuhteissa pime\xc3\xa4ll\xc3\xa4 ja selke\xc3\xa4ll\xc3\xa4 taivaalla. Kiikarilla planeetta erottuu jo selv\xc3\xa4sti, ja pienell\xc3\xa4 kaukoputkella se n\xc3\xa4kyy nelj\xc3\xa4n kaariminuutin laajuisena vihert\xc3\xa4v\xc3\xa4n\xc3\xa4 levyn\xc3\xa4. Lis\xc3\xa4\xc3\xa4 yksityiskohtia planeetan pinnasta paljastuu vain kaikkein tehokkaimmilla kaukoputkilla.'