b"\n_START_ARTICLE_\nJacques Pierre Brissot\n_START_PARAGRAPH_\nJacques-Pierre Brissot de Warville (15. tammikuuta 1754 Chartres \xe2\x80\x93 31. lokakuuta 1793 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko ja yksi girondistien johtohahmoja Ranskan suuren vallankumouksen aikana. H\xc3\xa4n p\xc3\xa4\xc3\xa4osin johti Ranskan ulkopolitiikkaa vallankumoussotien alkuvaiheessa vuosina 1792\xe2\x80\x931793. H\xc3\xa4net teloitettiin niin sanottuna terrorin aikana.\n_START_SECTION_\nVaiheet ennen vallankumousta\n_START_PARAGRAPH_\nBrissot\xe2\x80\x99n is\xc3\xa4 omisti kievarin Chartresissa. Brissot ty\xc3\xb6skenteli nuoruudessaan avustajana asianajotoimistoissa Chartresissa ja Pariisissa, mutta h\xc3\xa4nen mielenkiintonsa siirtyi pian kirjoittamiseen. Englantilaismielisen\xc3\xa4 h\xc3\xa4n otti k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6\xc3\xb6n lis\xc3\xa4nimen de Warville asetuttuaan Pariisiin vuonna 1774. H\xc3\xa4n kirjoitti vuosina 1778\xe2\x80\x931783 Le Courrier de l'Europe -nimiseen lehteen. Seuratessaan vuoden 1782 vallankumousyrityst\xc3\xa4 Genevess\xc3\xa4 h\xc3\xa4n tutustui kahteen sveitsil\xc3\xa4iseen, jotka tulisivat my\xc3\xb6hemmin vaikuttamaan Ranskan politiikassa, Honor\xc3\xa9 Mirabeauhon ja pankkiiri \xc3\x89tienne Clavi\xc3\xa8reen. Brissot julkaisi my\xc3\xb6s oikeustieteellisi\xc3\xa4 teoksia sek\xc3\xa4 vuosina 1782\xe2\x80\x931786 oikeusfilosofiaa k\xc3\xa4sitelleen kymmenosaisen teoksen Biblioth\xc3\xa8que philosophique du l\xc3\xa9gislateur, du politique et du jurisconsulte. N\xc3\xa4iss\xc3\xa4 varhaisissa teoksissa n\xc3\xa4kyi Voltairen ja Jean-Jacques Rousseaun ajatusten vaikutus. Lehtikirjoituksillaan Brissot pyrki yhdist\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n eurooppalaisen sivistyneist\xc3\xb6n yli valtiorajojen._NEWLINE_Asuessaan vuonna 1783 jonkin aikaa Lontoossa Englannissa Brissot perusti kaksi lyhytik\xc3\xa4iseksi j\xc3\xa4\xc3\xa4nytt\xc3\xa4 ranskankielist\xc3\xa4 aikakauskirjaa, joista toinen oli Englannin tieteen ja taiteen saavutuksia kuvannut Journal de Lyc\xc3\xa9e de Londres. Palattuaan Ranskaan Brissot vangittiin Bastiljin linnoitukseen nelj\xc3\xa4ksi kuukaudeksi syytettyn\xc3\xa4 Ranskan hallitusta ja kuningatar Maria Antoinettea vastaan suunnattujen pamflettien julkaisusta, mutta h\xc3\xa4net vapautettiin jo syyskuussa 1784. Brissot perusti helmikuussa 1788 Englannin orjuudenvastaisen liikkeen innoittamana Pariisissa Soci\xc3\xa9te des amis des noirs (\xe2\x80\x9dMustien yst\xc3\xa4vien seura\xe2\x80\x9d) -nimisen j\xc3\xa4rjest\xc3\xb6n. Seuran kautta h\xc3\xa4n tutustui Emmanuel Joseph Siey\xc3\xa8siin, Nicolas de Condorcet\xe2\x80\x99hen ja La Fayetteen. Brissot matkusti toukokuussa 1788 Yhdysvaltoihin edist\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n seuran toimintaa. Kuultuaan Ranskan s\xc3\xa4\xc3\xa4tyjen yleiskokouksen kutsumisesta koolle h\xc3\xa4n palasi toukokuussa 1789 Ranskaan ja perusti Le Patriote fran\xc3\xa7ais -nimisen poliittisen sanomalehden, jonka sensuuri v\xc3\xa4litt\xc3\xb6m\xc3\xa4sti kielsi, mutta h\xc3\xa4n perusti sen uudelleen hein\xc3\xa4kuussa tilanteen muututtua._NEWLINE_Poliittiset vastustajat v\xc3\xa4ittiv\xc3\xa4t my\xc3\xb6hemmin, ett\xc3\xa4 Brissot olisi ollut vallankumousta edelt\xc3\xa4nein\xc3\xa4 vuosina poliisin salainen tiedottaja, petkuttaja ja pornografisten poliittisten h\xc3\xa4v\xc3\xa4istyskirjoitusten julkaisija. V\xc3\xa4itteiden todenper\xc3\xa4isyys on edelleen ep\xc3\xa4selv\xc3\xa4, historiantutkija Robert Darnton v\xc3\xa4itti vuonna 1968 niit\xc3\xa4 tosiksi.\n_START_SECTION_\nPoliitikkona\n_START_PARAGRAPH_\nBrissot valittiin hein\xc3\xa4kuussa 1789 Pariisin kommuunin ensimm\xc3\xa4iseen kaupunginvaltuustoon ja h\xc3\xa4n muun muassa otti haltuunsa Bastiljin avaimet linnoituksen valtaamisen j\xc3\xa4lkeen. H\xc3\xa4n nousi kuuluisuuteen pidetty\xc3\xa4\xc3\xa4n 10. hein\xc3\xa4kuuta 1791 jakobiiniklubilla puheen, jossa h\xc3\xa4n julisti kuningas Ludvig XVI:n menett\xc3\xa4neen koskemattomuutensa syyllistytty\xc3\xa4\xc3\xa4n ep\xc3\xa4ilytt\xc3\xa4v\xc3\xa4\xc3\xa4n pakoyritykseen. Brissot esitteli puheessa my\xc3\xb6s oman ulkopoliittisen ohjelmansa. H\xc3\xa4net valittiin syyskuussa 1791 edustajaksi lakias\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xa4v\xc3\xa4\xc3\xa4n kansalliskokoukseen, jossa h\xc3\xa4n erikoistui pian ulkopoliittisiin kysymyksiin. H\xc3\xa4nest\xc3\xa4 tuli kansalliskokouksen ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtaja ja pian k\xc3\xa4yt\xc3\xa4nn\xc3\xb6ss\xc3\xa4 Ranskan ulkopolitiikan johtaja. Brissot kannatti vallankumouksen edist\xc3\xa4mist\xc3\xa4 sodalla, joka paljastaisi muiden valtioiden taantumuksellisuuden ja levitt\xc3\xa4isi saavutettua vapautta muualle Eurooppaan. Sota julistettiin It\xc3\xa4vallalle huhtikuussa 1792._NEWLINE_Brissot\xe2\x80\x99n ymp\xc3\xa4rille syntyi kansalliskokouksessa uusi vaikutusvaltainen puolueryhm\xc3\xa4, girondistit, joita kutsuttiin h\xc3\xa4nen mukaansa my\xc3\xb6s \xe2\x80\x9dbrissotiineiksi\xe2\x80\x9d (les brissotins). Pohjana olivat h\xc3\xa4nen kolmen edellisen vuoden aikana solmimansa yst\xc3\xa4vyyssuhteet muun muassa Condorcet\xe2\x80\x99n, Buzot\xe2\x80\x99n, P\xc3\xa9tionin sek\xc3\xa4 Rolandin ja t\xc3\xa4m\xc3\xa4n vaimon kanssa. Brissot oli jonkin aikaa hyvin vaikutusvaltainen Pariisin jakobiiniklubilla ja toimi lokakuussa 1791 pari viikkoa sen puheenjohtajanakin. Sodassa k\xc3\xa4rsityt tappiot romahduttivat h\xc3\xa4nen suosionsa, ja jakobiiniklubin enemmist\xc3\xb6 siirtyi kes\xc3\xa4n 1792 aikana radikaalimman Maximilien Robespierren puolelle. Ranskan ajautuessa kohti seuraavaa vallankumousta girondistit yrittiv\xc3\xa4t turhaan pelastaa monarkian. Monarkian kumoamisen j\xc3\xa4lkeen Brissot ilmaisi vastenmielisyytens\xc3\xa4 Pariisin kommuunin ja sektioiden piirist\xc3\xa4 noussutta uutta sanskulottien liikehdint\xc3\xa4\xc3\xa4 kohtaan. Robespierre tuomitsi h\xc3\xa4net \xe2\x80\x9dvapaudenmurhasta\xe2\x80\x9d kommuunissa 1. syyskuuta 1792 pit\xc3\xa4m\xc3\xa4ss\xc3\xa4\xc3\xa4n puheessa. Brissot erotettiin jakobiiniklubista 12. lokakuuta 1792._NEWLINE_Brissot valittiin kuitenkin syyskuussa 1792 uuteen kansalliskonventtiin Eure-et-Loirin edustajana ja h\xc3\xa4n s\xc3\xa4ilytti edelleen vaikutusvaltansa ulkoasiainvaliokunnassa. Ranskan sodanjulistus Englannille ja Hollannille helmikuussa 1793 perustui Brissot\xe2\x80\x99n laatimassa mietinn\xc3\xb6ss\xc3\xa4 esitettyyn suositukseen. Ludvig XVI:n oikeudenk\xc3\xa4ynnin yhteydess\xc3\xa4 Brissot \xc3\xa4\xc3\xa4nesti v\xc3\xa4hemmist\xc3\xb6ss\xc3\xa4 kuolemantuomion lykk\xc3\xa4yksen puolesta. Valtataistelun kiihtyess\xc3\xa4 Robespierre syytti 3. huhtikuuta 1793 Brissot\xe2\x80\x99ta vihollisen puolelle loikanneen kenraali Charles-Fran\xc3\xa7ois Dumouriez\xe2\x80\x99n yst\xc3\xa4v\xc3\xa4ksi ja syyp\xc3\xa4\xc3\xa4ksi tappiolliseen sotaan. Brissot ei ollut kovin n\xc3\xa4kyv\xc3\xa4ss\xc3\xa4 asemassa vuoripuolueen ja girondistien v\xc3\xa4lisess\xc3\xa4 lopullisessa yhteenotossa, mutta h\xc3\xa4net yht\xc3\xa4 kaikki m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4ttiin girondistivastaisen kansannousun yhteydess\xc3\xa4 2. kes\xc3\xa4kuuta 1793 kahdenkymmenenyhdeks\xc3\xa4n girondistiedustajan mukana erotettavaksi kansalliskonventista ja asetettavaksi kotiarestiin. Brissot onnistui pakenemaan Pariisista, mutta h\xc3\xa4n j\xc3\xa4i kiinni Moulinsissa. Vallankumoustribunaali tuomitsi h\xc3\xa4net 30. lokakuuta pidetyss\xc3\xa4 oikeudenk\xc3\xa4ynniss\xc3\xa4 kuolemaan ja h\xc3\xa4net teloitettiin giljotiinissa seuraavana p\xc3\xa4iv\xc3\xa4n\xc3\xa4._NEWLINE_Brissot kirjoitti vankeusaikanaan muistelmansa, jotka h\xc3\xa4nen poikansa julkaisi postuumisti vuonna 1830."