b'\n_START_ARTICLE_\nFellinin Rooma\n_START_SECTION_\nAikatasot\n_START_PARAGRAPH_\nElokuva liikkuu ensisijaisesti kahdessa aikatasossa. Perustana on nykyhetki, 1970-luvun alun Rooma, jossa Fellinin itsens\xc3\xa4 esitt\xc3\xa4m\xc3\xa4n Fellinin johtama kuvausryhm\xc3\xa4 tekee elokuvaa kaupungista. N\xc3\xa4m\xc3\xa4 jaksot on toteutettu n\xc3\xa4enn\xc3\xa4isdokumentin tyyliin, ja niiss\xc3\xa4 seurataan muun muassa tuolloista metrolaajennusty\xc3\xb6maata._NEWLINE_Nyt-hetkest\xc3\xa4 r\xc3\xb6nsy\xc3\xa4\xc3\xa4 v\xc3\xa4l\xc3\xa4hdyksi\xc3\xa4 Fellinin nuoruuteen, kun h\xc3\xa4n saapuu nuorukaisena kaupunkiin. Dokumenttitason Fellini antaa ymm\xc3\xa4rt\xc3\xa4\xc3\xa4 n\xc3\xa4itten Benito Mussolinin aikaiseen Roomaan sijoittuvien jaksojen olevan omael\xc3\xa4m\xc3\xa4kerrallisia kohtauksia, joitten kuvausta n\xc3\xa4enn\xc3\xa4isdokumentti seuraa. Nuorukais-Fellini\xc3\xa4 n\xc3\xa4yttelee Peter Gonzales Falcon, Riminiin sijoittuvissa alun lapsuuskuvauksissa lapsin\xc3\xa4yttelij\xc3\xa4 Stefano Mayore.\n_START_SECTION_\nTyyli\n_START_PARAGRAPH_\nFellinin Roomassa ei ole varsinaista juonta, vaan tapahtumat etenev\xc3\xa4t assosiaatioitten ja tajunnanvirran kantamana. Kahden Fellinin lis\xc3\xa4ksi kukaan n\xc3\xa4yttelij\xc3\xa4 ei oikeastaan siksi nouse keskeiseen rooliin. Dokumentaristisessa nyt-tasossa on joukko cameo-esiintymisi\xc3\xa4. Esimerkiksi tuolloin Roomassa asunutta amerikkalaiskirjailija Gore Vidalia haastatellaan h\xc3\xa4nen kaupungista saamistaan vaikutelmista. Elokuvan loppumetreill\xc3\xa4 kuvausryhm\xc3\xa4 on t\xc3\xb6rm\xc3\xa4\xc3\xa4vin\xc3\xa4\xc3\xa4n sattumalta italialaisen elokuvan ikoniin Anna Magnaniin, joka toivottaa Fellinille hyv\xc3\xa4\xc3\xa4 y\xc3\xb6t\xc3\xa4._NEWLINE_Elokuvan katsoja t\xc3\xb6rm\xc3\xa4\xc3\xa4 kahdessa aikatasossa moniin enemm\xc3\xa4n tai v\xc3\xa4hemm\xc3\xa4n mielikuvituksellisiin kohtauksiin Fellinin ikuisessa kaupungissa. Nuoren Fellinin Roomassa esimerkiksi aterioidaan moni\xc3\xa4\xc3\xa4nisesti ja h\xc3\xa4lyis\xc3\xa4sti piazzassa sek\xc3\xa4 vieraillaan vaudevilleteatterissa ja bordellissa. Nykyhetken Roomassa kuvausryhm\xc3\xa4 muun muassa vierailee katolisessa muotin\xc3\xa4yt\xc3\xb6ksess\xc3\xa4 irvokkaan satiirisessa jaksossa ja sattuu olemaan paikalla, kun metroty\xc3\xb6maalla paljastuu unohduksiin j\xc3\xa4\xc3\xa4nyt muinainen freskosali, jonka kohtalo on fantastisen traaginen._NEWLINE_Fellinin Rooma on monin tavoin tyypillinen Fellini-elokuva r\xc3\xb6nsy\xc3\xa4v\xc3\xa4isyyksineen, liioittelevaisuuksineen, rehevine naisineen ja muine fellinim\xc3\xa4isine tyylipiirteineen. Kriitikko Kaisu Tervonen kuvaa elokuvaa n\xc3\xa4in: \xe2\x80\x9dKauneimmillaankin kuvissa on aina jotain rietasta ja pyhimmill\xc3\xa4\xc3\xa4nkin kaupungissa jotain likaista.\xe2\x80\x9d Varsinkin n\xc3\xa4enn\xc3\xa4isdokumentaristisissa jaksoissa ilmenee my\xc3\xb6s postmodernismille tyypillist\xc3\xa4 itsest\xc3\xa4\xc3\xa4n tietoista fiktiota, kun kuvausryhm\xc3\xa4\xc3\xa4 johtava Fellini joutuu sanailuihin ohikulkijoitten kanssa ja n\xc3\xa4m\xc3\xa4 kommentoivat ohjaajan aiempien elokuvien ominaispiirteit\xc3\xa4.'