b'\n_START_ARTICLE_\nElektronikuori\n_START_PARAGRAPH_\nKvanttimekaniikassa elektronikuori eli p\xc3\xa4\xc3\xa4energiataso on ryhm\xc3\xa4 atomiorbitaaleja, joilla on sama p\xc3\xa4\xc3\xa4kvanttiluku n. Elektronikuorimallilla voidaan kuvata elektronien keskim\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4ist\xc3\xa4 sijaintia atomiytimen ymp\xc3\xa4rill\xc3\xa4. Elektronikuoret koostuvat alielektronikuorista, joilla on niille ominainen py\xc3\xb6rimism\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4\xc3\xa4 eli impulssimomenttia kuvaava kvanttiluku, sivukvanttiluku l. Yhdess\xc3\xa4 elektronikuoret muodostavat atomin elektronikonfiguraation.\n_START_SECTION_\nElektronikuorien sijainti ja nime\xc3\xa4minen\n_START_PARAGRAPH_\nElektroneilla ei ole tarkkaa hetkellist\xc3\xa4 sijaintia elektroniverholla vaan kvanttimekaniikan lakien mukaisesti on vain tietty todenn\xc3\xa4k\xc3\xb6isyys l\xc3\xb6yt\xc3\xa4\xc3\xa4 niit\xc3\xa4 tietylt\xc3\xa4 et\xc3\xa4isyydelt\xc3\xa4 atomiytimest\xc3\xa4. Mit\xc3\xa4 kauempana ytimest\xc3\xa4 elektronit ovat, sit\xc3\xa4 helpompi ne on irrottaa atomista. L\xc3\xa4hell\xc3\xa4 ydint\xc3\xa4 olevien elektronien irrottamiseen vaadittava energia on suurin._NEWLINE_Elektronikuoret on nimetty kirjaimilla historiallisista syist\xc3\xa4 johtuen. Sisint\xc3\xa4 kuorta merkit\xc3\xa4\xc3\xa4n kirjaimella K, seuraavaa kuorta kutsutaan kirjaimella L ja niin edelleen. Nime\xc3\xa4minen johtuu Charles Barklan ja Henry Moseleyn r\xc3\xb6ntgenabsorptiokokeista. He l\xc3\xb6ysiv\xc3\xa4t K- ja L-kuoret, mutta eiv\xc3\xa4t olleet varmoja l\xc3\xb6ytyisik\xc3\xb6 viel\xc3\xa4 lis\xc3\xa4\xc3\xa4 kuoria, joilla olisi korkeampi energia. He halusivat nimet\xc3\xa4 kuoret aakkosj\xc3\xa4rjestyksess\xc3\xa4, joten j\xc3\xa4ttiv\xc3\xa4t aakkosten alkup\xc3\xa4\xc3\xa4h\xc3\xa4n tilaa. Samaa notaatiota k\xc3\xa4ytet\xc3\xa4\xc3\xa4n edelleen absorptiospektroskopiassa Siegbahnin notaatiossa.\n_START_SECTION_\nElektronien m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4 kuorella\n_START_PARAGRAPH_\nJokaisella kuorella voi olla korkeintaan 2n\xc2\xb2 elektronia, miss\xc3\xa4 n on kuoren j\xc3\xa4rjestysnumero (p\xc3\xa4\xc3\xa4kvanttiluku). K-kuori on ytimest\xc3\xa4 katsottuna sisin, joten se on ensimm\xc3\xa4inen kuori (n = 1). Ensimm\xc3\xa4isen kuoren elektronien maksimim\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4 on siis kaksi, toisen 8, kolmannen 18 ja niin edelleen.\n_START_SECTION_\nSitoutuminen\n_START_PARAGRAPH_\nAtomit pyrkiv\xc3\xa4t p\xc3\xa4\xc3\xa4sem\xc3\xa4\xc3\xa4n tilaan, miss\xc3\xa4 niiden elektronikuoret ovat t\xc3\xa4ydet. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 selitt\xc3\xa4\xc3\xa4, miksi jalokaasut, joiden kuoret ovat t\xc3\xa4ysi\xc3\xa4, ovat niin vakaita ja eiv\xc3\xa4t mielell\xc3\xa4\xc3\xa4n reagoi muodostaen kemiallisia yhdisteit\xc3\xa4. Orgaanisessa kemiassa yleisimm\xc3\xa4t atomit, happi, typpi, ja hiili, pyrkiv\xc3\xa4t saamaan uloimmalle kuorelle oktetin eli kahdeksan elektronia. Sitoutumalla ja jakamalla elektroneja ne saavat t\xc3\xa4ydet elektronikuoret. Oktettis\xc3\xa4\xc3\xa4nt\xc3\xb6\xc3\xa4 k\xc3\xa4ytet\xc3\xa4\xc3\xa4nkin ennustamaan yhdisteiden stabiiliutta. Transitiometalleille oktettis\xc3\xa4\xc3\xa4nt\xc3\xb6 ei kuitenkaan p\xc3\xa4de vaan niille k\xc3\xa4ytet\xc3\xa4\xc3\xa4n 18 elektronin s\xc3\xa4\xc3\xa4nt\xc3\xb6\xc3\xa4. Vastaavasti vety ja helium haluavat uloimmalle kuorelleen kaksi elektronia, sill\xc3\xa4 niiden uloin kuori on K-kuori johon ei enemp\xc3\xa4\xc3\xa4 mahdu.'