b'\n_START_ARTICLE_\nFiktio kaunokirjallisuudessa\n_START_PARAGRAPH_\nFiktio kaunokirjallisuudessa tarkoittaa proosateksti\xc3\xa4, joka on ei-referentiaalista, eli se ei viittaa todellisuuteen. K\xc3\xa4site yleistyi 1800-luvulla, mutta sen merkityksest\xc3\xa4 on kiistelty vuosisatoja.\n_START_SECTION_\nFiktio k\xc3\xa4sitteen\xc3\xa4\n_START_PARAGRAPH_\nTermi \xe2\x80\x9dfiktio\xe2\x80\x9d on usein liitetty yleiseen kertovaan puhetapaan, joka kattaa sek\xc3\xa4 historiallisen kertomuksen, journalismin ett\xc3\xa4 omael\xc3\xa4m\xc3\xa4kertakirjallisuuden, unohtamatta kuitenkaan my\xc3\xb6s mielikuvitukseen perustuvaa fiktiivist\xc3\xa4 lajityyppi\xc3\xa4. On jopa v\xc3\xa4itetty, ett\xc3\xa4 kaikki kaunokirjallisuus olisi fiktiota. T\xc3\xa4m\xc3\xa4n ongelmallisen jaottelun vuoksi on hyv\xc3\xa4 selvitt\xc3\xa4\xc3\xa4, mit\xc3\xa4 termi \xe2\x80\x9cfiktio\xe2\x80\x9d kirjallisuudentutkimuksessa tarkoittaa ja kuinka se ei-referentiaalisena lajityyppin\xc3\xa4 eroaa referentiaalisesta historiallisesta kertomuksesta._NEWLINE_Shlomith Rimmon-Kenan esittelee teoksessaan Kertomuksen poetiikka fiktion m\xc3\xa4\xc3\xa4ritelm\xc3\xa4n. H\xc3\xa4nen mukaansa kertomakirjallisuus tarkoittaa toisiaan seuraavien fiktiivisten, eli ei-referentiaalisten, tapahtumien kerrontaa. Toisin sanoen fiktio tarkoittaa kertomakirjallisuutta, joka ei viittaa todellisuuteen. My\xc3\xb6s Arto Haapalan mukaan fiktio viittaa asioihin, joita ei kuulu ymm\xc3\xa4rt\xc3\xa4\xc3\xa4 todellisiksi.\n_START_SECTION_\nFiktio ei-referentiaalisena kertomuksena\n_START_PARAGRAPH_\nMillainen sitten on ei-referentiaalinen kertomus? Dorrit Cohn erottelee teoksessaan Fiktion mieli termin \xe2\x80\x9dei-referentiaalinen kertomus\xe2\x80\x9d osat selvitt\xc3\xa4\xc3\xa4kseen sen moniulotteisuutta. H\xc3\xa4nen mukaansa ei-referentiaalisuus tarkoittaa teoksen vapautta todellisuusviittaavuudesta. Fiktio luo oman todellisuutensa, johon se viittaa._NEWLINE_Fiktio voi viitata todellisuuteen, mutta sen ei ole pakko viitata mihink\xc3\xa4\xc3\xa4n realistiseen kohteeseen. Kaikki fiktion ymp\xc3\xa4rist\xc3\xb6t tai henkil\xc3\xb6t eiv\xc3\xa4t v\xc3\xa4ltt\xc3\xa4m\xc3\xa4tt\xc3\xa4 ole \xe2\x80\x9dkeksittyj\xc3\xa4\xe2\x80\x9d. Esimerkiksi Anna Kareninassa teoksen henkil\xc3\xb6t ovat kuvitteellisia, mutta tapahtumaymp\xc3\xa4rist\xc3\xb6t, Pietari ja Moskova, ovat todellisia paikkoja._NEWLINE_Kertomus puolestaan tarkoittaa lausumien sarjaa, joka \xe2\x80\x9dk\xc3\xa4sittelee syysuhteessa olevia inhimillisi\xc3\xa4 olentoja koskevia tapahtumaketjuja\xe2\x80\x9d. Rimmon-Kenan puolestaan esittelee termin my\xc3\xb6s kertomuksen fiktiivisten tapahtumien jatkumona, joiden kertomisesta teksti vastaa. N\xc3\xa4iden n\xc3\xa4k\xc3\xb6kulmien pohjalta voidaan todeta, ett\xc3\xa4 termi \xe2\x80\x9dei-referentiaalinen kertomus\xe2\x80\x9d tarkoittaa fiktiivisten, omaan kuvitteelliseen maailmaansa viittaavien, tapahtumien ketjua.\n_START_SECTION_\nFiktiivisen ja historiallisen kertomuksen ero\n_START_PARAGRAPH_\nFiktion luonnetta on yksinkertaisinta l\xc3\xa4hte\xc3\xa4 tarkastelemaan vertaamalla sen luonnetta referentiaaliseen historialliseen kertomukseen. Historiallinen kertomus, esimerkiksi el\xc3\xa4m\xc3\xa4kerta ja omael\xc3\xa4m\xc3\xa4kerta, k\xc3\xa4sittelee nimens\xc3\xa4 mukaisesti todellisia historiallisia tapahtumia ja historiallisia henkil\xc3\xb6it\xc3\xa4. Historiallisessa tekstiss\xc3\xa4 henkil\xc3\xb6kuvaus pysyy objektiivisena: Kertoja ei voi tiet\xc3\xa4\xc3\xa4 kirjoituksensa kohteen tuntemuksia ja ajatuksia tai liikkua mielens\xc3\xa4 mukaan ajallisissa rakenteissa. Fiktiivisess\xc3\xa4 ei-referentiaalisessa kertomuksessa sek\xc3\xa4 tarinan henkil\xc3\xb6n psyykeen kuvaus sek\xc3\xa4 vapaa aikaj\xc3\xa4rjestys ovat mahdollisia. Juuri t\xc3\xa4m\xc3\xa4 fiktion vapaus esitt\xc3\xa4\xc3\xa4 vaikka kokonainen el\xc3\xa4m\xc3\xa4 yhten\xc3\xa4isen\xc3\xa4 kokonaisuutena my\xc3\xb6s lyhyen tarina-ajan sis\xc3\xa4ll\xc3\xa4 erottaa parhaiten n\xc3\xa4m\xc3\xa4 kaksi kirjallisuuden lajia - fiktion ja historiankirjoituksen - toisistaan._NEWLINE_Arto Haapala esittelee Aarne Kinnusen ajatuksia fiktioiden ja todellisuuden erillisyydest\xc3\xa4. Kinnusen mukaan jokainen fiktiivinen kertomus muodostaa oman todellisuutensa, kun taas historiallinen kertomus kertoo yhden yhteisen todellisuuden tapahtumista. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 kuvaa siis sit\xc3\xa4 asennetta, jolla fiktiivisi\xc3\xa4 kertomuksia tulkitaan. Ne luovat kuvitteellisen todellisuuden, jonka lukija vastaanottaa kuvitteellisena ja joka tulkitaan sen kuvitteellisesta luonteesta k\xc3\xa4sin.\n_START_SECTION_\nKerronta kolmannessa persoonassa\n_START_PARAGRAPH_\nFiktion ja historiallisen kertomuksen eroja voi tarkastella kerronnan persoonan mukaan. Kolmannen persoonan kertomuksien fiktiivisyys on helppo hahmottaa: Fiktiossa kertoja pystyy pureutumaan p\xc3\xa4\xc3\xa4henkil\xc3\xb6n tajuntaan ja kertomaan lukijalle asioita, joita historiallinen kertomus ei koskaan pysty v\xc3\xa4litt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n. Parhaiten kolmannen persoonan fiktiiviset piirteet ilmenev\xc3\xa4t kuoleman kuvauksissa. El\xc3\xa4m\xc3\xa4kerrallisessa kertomuksessa kuoleman kuvaus viestii n\xc3\xa4in ollen kertomuksen fiktiivisyydest\xc3\xa4, sill\xc3\xa4 yksik\xc3\xa4\xc3\xa4n oikeasti historiallisen kertomuksen kirjoittaja ei voi tiet\xc3\xa4\xc3\xa4 teoksensa p\xc3\xa4\xc3\xa4henkil\xc3\xb6n tuntemuksia kuoleman hetkell\xc3\xa4._NEWLINE_My\xc3\xb6s historiallinen el\xc3\xa4m\xc3\xa4kerta pyrkii kuitenkin usein tulkitsemaan kolmannen persoonan tajuntaa k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4m\xc3\xa4ll\xc3\xa4 niin sanottua arvailuun ja p\xc3\xa4\xc3\xa4ttelyyn perustuvaa psykokerrontaa. Psykokerronnassa kertoja pysyy selke\xc3\xa4sti erill\xc3\xa4\xc3\xa4n kerronnan kohteen kielest\xc3\xa4 ja p\xc3\xa4\xc3\xa4ttelee hienovaraisesti henkil\xc3\xb6n mahdollisia ajatuksia ja tuntemuksia.\n_START_SECTION_\nKerronta ensimm\xc3\xa4isess\xc3\xa4 persoonassa\n_START_PARAGRAPH_\nEnsimm\xc3\xa4isen persoonan kerrontaa k\xc3\xa4ytet\xc3\xa4\xc3\xa4n erityisesti omael\xc3\xa4m\xc3\xa4kerroissa. Referentiaalisena lajityyppin\xc3\xa4 se siis viittaa todelliseen puhujaan ja h\xc3\xa4nen menneisyyteens\xc3\xa4. Koska omael\xc3\xa4m\xc3\xa4kerrallinen kertomus on \xe2\x80\x9dtotuudenmukainen\xe2\x80\x9d, on ensimm\xc3\xa4isess\xc3\xa4 persoonassa kerrottu romaani n\xc3\xa4in ollen \xe2\x80\x9dvalheellinen\xe2\x80\x9d. Tekij\xc3\xa4 ei siis v\xc3\xa4it\xc3\xa4 kirjoittavansa todellisia faktoja, ja h\xc3\xa4nen kielenk\xc3\xa4ytt\xc3\xb6ns\xc3\xa4 voidaan tulkita fiktiiviseksi. Omael\xc3\xa4m\xc3\xa4kerrallinen romaani n\xc3\xa4in ollen tarkoituksenmukaisesti j\xc3\xa4ljittelee todellista omael\xc3\xa4m\xc3\xa4kertaa.\n_START_SECTION_\nAnalyysin taso\n_START_PARAGRAPH_\nCohn esittelee fiktiivisen kertomuksen tulkintaa tarinan tasolta tarkasteltuna. Tarinan tasolla h\xc3\xa4n tarkoittaa l\xc3\xa4hinn\xc3\xa4 kertomuksen \xe2\x80\x9djuonellistamista\xe2\x80\x9d, eli esitettyjen tapahtumien j\xc3\xa4sentymist\xc3\xa4 kertomuksessa. Pelkk\xc3\xa4 tarinan tasoon keskittyminen ei kuitenkaan Cohnin mukaan ole hedelm\xc3\xa4llist\xc3\xa4, koska nyky\xc3\xa4\xc3\xa4n my\xc3\xb6s esimerkiksi omael\xc3\xa4m\xc3\xa4kerralliset kertomukset voivat olla yht\xc3\xa4 taidokkaasti juonellistettuja kuin fiktiiviset kertomukset. N\xc3\xa4in ollen pit\xc3\xa4\xc3\xa4 tarkastella fiktiota my\xc3\xb6s kerronnan tasolla. Kerronnan tasolla tarkoitetaan niit\xc3\xa4 fiktion erityisi\xc3\xa4 keinoja leikitell\xc3\xa4 kertomuksen aikarakenteilla ja j\xc3\xa4rjestyksill\xc3\xa4, jotka historialliselta kertomukselta puuttuvat.\n_START_SECTION_\nKerronnalliset tilanteet\n_START_PARAGRAPH_\nFiktio pystyy irtautumaan historiankirjoitukselle ominaisesta persoonattomasta kerronnasta sellaiseen kerronnan muotoon, jossa tarina ik\xc3\xa4\xc3\xa4n kuin suodattuu jonkun henkil\xc3\xb6hahmon n\xc3\xa4k\xc3\xb6kulmasta. Historiallinen kertomus puolestaan ei pysty esitt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n menneit\xc3\xa4 tapahtumia kyseisen kertomuksen historiallisen hahmon n\xc3\xa4k\xc3\xb6kulmasta vaan ainoastaan kertojan retrospektiivisest\xc3\xa4 n\xc3\xa4k\xc3\xb6kulmasta. T\xc3\xa4t\xc3\xa4 n\xc3\xa4k\xc3\xb6kulmaa kutsutaan fokalisaatioksi._NEWLINE_Fokalisaatio tarkoittaa siis tarinan esitt\xc3\xa4mist\xc3\xa4 jonkin henkil\xc3\xb6hahmon n\xc3\xa4k\xc3\xb6kulmasta. Kertoja kertoo tarinaa t\xc3\xa4st\xc3\xa4 nimenomaisesta n\xc3\xa4k\xc3\xb6kulmasta, joka ei kuitenkaan ole h\xc3\xa4nen omansa. Fokalisaatio voi suodattua yhden tai useamman kertomuksen henkil\xc3\xb6n tai pelk\xc3\xa4st\xc3\xa4\xc3\xa4n kertojan kautta. Ulkoisessa fokalisaatiossa perspektiivi on tarinan tapahtumiin osallistumattoman henkil\xc3\xb6n, useimmiten kertojan. Sis\xc3\xa4isest\xc3\xa4 fokalisaatiosta on kyse silloin, kun tarina suodattuu jonkun kertomuksessa oleellisena osana toimivan henkil\xc3\xb6hahmon kautta.\n_START_SECTION_\nKerronnan \xc3\xa4\xc3\xa4ni\n_START_PARAGRAPH_\nFiktio pystyt\xc3\xa4\xc3\xa4n paljastamaan my\xc3\xb6s tarkastelemalla teoksen kertojaa. Mik\xc3\xa4li kertoja ja teoksen kannessa nimetty kirjailija ovat historiallisessa kertomuksessa eri henkil\xc3\xb6, kyseess\xc3\xa4 on fiktiivinen historiallinen teos. Jos kirjailija ja kertoja ovat sama henkil\xc3\xb6, on kyseess\xc3\xa4 omael\xc3\xa4m\xc3\xa4kerrallinen kertomus. Tekij\xc3\xa4n ja kertojan erottelu ilmaisee lukijalle, onko teosta tarpeellista tulkita kirjaimellisesti referentiaalisena.\n_START_SECTION_\nReferenssin taso\n_START_PARAGRAPH_\nMy\xc3\xb6s Haapala esittelee yhten\xc3\xa4 fiktiivisyyden tuntomerkkin\xc3\xa4 jo aikaisemmin mainitun referentiaalisuuden. H\xc3\xa4nen mukaansa teksti voi sis\xc3\xa4lt\xc3\xa4\xc3\xa4 referentiaalisten henkil\xc3\xb6iden lis\xc3\xa4ksi my\xc3\xb6s todellisia henkil\xc3\xb6it\xc3\xa4. Haapalan mielest\xc3\xa4 kirjailija ei fiktiivist\xc3\xa4 teosta kirjoittaessaan v\xc3\xa4it\xc3\xa4 mit\xc3\xa4\xc3\xa4n totuuspohjaista, vaan perustaa uusia fiktiivisi\xc3\xa4 maailmoja ja luo uutta._NEWLINE_Referentiaalisuuden kannalta fiktiossa merkitt\xc3\xa4v\xc3\xa4\xc3\xa4 on sen vapaus todistusaineistosta. Historiallinen teksti on velvoitettu niin sanotun perigraafisen v\xc3\xa4lineist\xc3\xb6n, eli l\xc3\xa4hdeviittausten, esipuheiden ja liitteiden, k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6\xc3\xb6n. T\xc3\xa4ll\xc3\xa4 v\xc3\xa4lineist\xc3\xb6ll\xc3\xa4 kirjoittaja luo tekstille uskottavan pohjan, jonka todenmukaisuuden lukija voi halutessaan varmentaa. Fiktiivinen teos on siis vapaa my\xc3\xb6s todistusaineiston taakasta.'