b'\n_START_ARTICLE_\nGet Back\n_START_SECTION_\nKappaleen ty\xc3\xb6st\xc3\xb6\n_START_PARAGRAPH_\nGet Back oli alkuper\xc3\xa4inen nimi elokuvalle sek\xc3\xa4 albumille, joista molemmista tuli kuitenkin lopulta Let It Be -nimisi\xc3\xa4. Get Back -albumin oli tarkoitus olla nimens\xc3\xa4 mukaisesti yhtyeen musiikillinen paluu juurilleen \xe2\x80\x93 esimerkiksi studioty\xc3\xb6skentely ei olisi ollut yht\xc3\xa4 hiottua kuin edellisalbumeilla._NEWLINE_Kappaletta on ep\xc3\xa4ilty sanoituksiltaan rasistiseksi, mutta todellisuudessa laulu ei ollut miss\xc3\xa4\xc3\xa4n vaiheessa sen enemp\xc3\xa4\xc3\xa4 rasistinen kuin rasismin vastainenkaan. Kappaleen varhainen versio oli nimelt\xc3\xa4\xc3\xa4n \xe2\x80\x9dNo Pakistanis\xe2\x80\x9d (suom. Ei pakistanilaisia), ja kyseess\xc3\xa4 oli satiiri maahanmuuttajia kohtaan kohdistuvista rasistisista puheista. Toisen tarinan mukaan kappale satirisoi ihmisi\xc3\xa4, jotka halusivat muuttaa laittomina siirtolaisina pois Britanniasta. Lopulliseen sanoitukseen Paul McCartney lis\xc3\xa4si useita hahmoja, jolloin alkuper\xc3\xa4inen satiirinen sanoma katosi. Tekstiss\xc3\xa4 mainitaan muun muassa Tucson, Arizona, koska McCartneyn vaimo Linda McCartney oli asunut siell\xc3\xa4 jo jonkin aikaa. \xe2\x80\x9dJo Jo\xe2\x80\x9d -hahmon on puolestaan v\xc3\xa4itetty viittaavan niin The Moody Blues -basisti Denny Lainen vaimoon Jo Jo Laineen kuin tucsonilaiseen baariin ja Linda McCartneyn ensimm\xc3\xa4iseen aviomieheenkin. John Lennon puolestaan ep\xc3\xa4ili, ett\xc3\xa4 kappaleessa oli h\xc3\xa4nen vaimoonsa, Yoko Onoon, kohdistettu taka-ajatus. Lennon kuitenkin piti kappaleesta kutsuen sit\xc3\xa4 \xe2\x80\x9dLady Madonnan paremmaksi versioksi\xe2\x80\x9d.\n_START_SECTION_\nNauhoitus\n_START_PARAGRAPH_\nKappaleen \xc3\xa4\xc3\xa4nityksess\xc3\xa4 oli mukana 22-vuotias yhdysvaltalainen kosketinsoittaja Billy Preston, joka nuoresta i\xc3\xa4st\xc3\xa4\xc3\xa4n huolimatta oli pitk\xc3\xa4n linjan muusikko, joka oli jo 10-vuotiaana s\xc3\xa4est\xc3\xa4nyt muun muassa gospel-laulaja Mahalia Jacksonia. The Beatlesin kitaristi George Harrison oli kiinnitt\xc3\xa4nyt Prestonin yhtyeen omalle Apple Recordsille alkuvuodesta 1969 ja h\xc3\xa4nen oli tarkoitus osallistua my\xc3\xb6s itse Get Back -albumin ty\xc3\xb6st\xc3\xb6\xc3\xb6n._NEWLINE_\xe2\x80\x9dGet Back\xe2\x80\x9d levytettiin Applen studioilla Lontoon Savile Row\xe2\x80\x99ssa 27.\xe2\x80\x9328. tammikuuta 1969. Ensimm\xc3\xa4isen\xc3\xa4 p\xc3\xa4iv\xc3\xa4n\xc3\xa4 kappaleesta otettiin kaikkiaan 14 ottoa, joista 11. ottoa pidettiin parhaana, ja se p\xc3\xa4\xc3\xa4tyikin sek\xc3\xa4 singlelle ett\xc3\xa4 tulevalle Let It Be -albumille. Seuraavana p\xc3\xa4iv\xc3\xa4n\xc3\xa4 yhtye palasi studioon \xc3\xa4\xc3\xa4nitt\xc3\xa4\xc3\xa4kseen toisen version, mutta ei saanut kuin kappaleen loppua toimimaan haluamallaan tavalla. Niinp\xc3\xa4 lopullinen versio yhdistettiin kahdesta eri otosta, joista ensimm\xc3\xa4inen p\xc3\xa4\xc3\xa4ttyy McCartneyn \xe2\x80\x9dwooo-ooh\xe2\x80\x9d -falsettiin._NEWLINE_Kappale viimeisteltiin miksauksen muodossa useana eri p\xc3\xa4iv\xc3\xa4n\xc3\xa4 maaliskuun ja huhtikuun aikana. Vaikka Get Back -nimisen albumin suunnittelu lopulta kaatuikin, oli yhtye itse kappaleesta niin vakuuttunut, ett\xc3\xa4 se p\xc3\xa4\xc3\xa4tettin julkaista singlen\xc3\xa4. Singlen B-puolelle valittiin John Lennonin laulama \xe2\x80\x9dDon\xe2\x80\x99t Let Me Down\xe2\x80\x9d, joka oli per\xc3\xa4isin samoista sessioista kuin \xe2\x80\x9dGet Back\xe2\x80\x9d.\n_START_SECTION_\nJulkaisu ja vastaanotto\n_START_PARAGRAPH_\n\xc2\xbbThe Beatles niin kuin luonto heid\xc3\xa4t loi. \xe2\x80\x9dGet Back\xe2\x80\x9d on The Beatlesin uusi single. Se on ensimm\xc3\xa4inen Beatles-levy, joka on niin live kuin t\xc3\xa4ll\xc3\xa4 elektronisella ajalla voi olla. Siin\xc3\xa4 ei ole mit\xc3\xa4\xc3\xa4n elektronista tingeltangelia. \xe2\x80\x9dGet Back\xe2\x80\x9d on kev\xc3\xa4\xc3\xa4npuhdas rockbiisi.\xc2\xbb_NEWLINE_(Rolling Stone -lehdess\xc3\xa4 julkaistu mainos. Tekstiss\xc3\xa4 korostuu yhtyeen paluu juurilleen sek\xc3\xa4 tuotannollinen pelkistys.)_NEWLINE_\xe2\x80\x9dGet Back\xe2\x80\x9d -single ilmestyi Britanniassa 11. huhtikuuta 1969 ja se oli listaykk\xc3\xb6sen\xc3\xa4 kuusi ensimm\xc3\xa4ist\xc3\xa4 listaviikkoaan. Kokonaismyyntiluvut saarivaltakunnassa nousivat yli puolen miljoonan kappaleen. Yhdysvalloissa single julkaistiin 5. toukokuuta ja my\xc3\xb6s siell\xc3\xa4 kappaleesta tuli ykk\xc3\xb6shitti \xe2\x80\x93 viiden viikon ajaksi. Kaikkiaan single\xc3\xa4 myytiin Yhdysvalloissa 2 miljoonaa kappaletta, ja maailmanlaajuisesti arviolta nelj\xc3\xa4 ja puoli miljoonaa kappaletta. Listaykk\xc3\xb6seksi se p\xc3\xa4\xc3\xa4si my\xc3\xb6s muun muassa Norjassa (6 viikkoa), Sveitsiss\xc3\xa4 (4 viikkoa), Australiassa, Kanadassa, L\xc3\xa4nsi-Saksassa ja It\xc3\xa4vallassa. Suomessa se ylsi listalla nelj\xc3\xa4nneksi._NEWLINE_Kappaleesta on ilmestynyt kaikkiaan kolme eri versiota; singleversio, albumiversio sek\xc3\xa4 liveversio. Singleversiossa on hiotumpi miksaus ja lis\xc3\xa4ksi kappale p\xc3\xa4\xc3\xa4ttyy h\xc3\xa4ivytykseen albumiversion loppuessa Paul McCartneyn \xe2\x80\x9dThanks, Mo!\xe2\x80\x9d -huutoon sek\xc3\xa4 John Lennonin puheeseen, jotka oli molemmat poimittu Beatlesin viimeisest\xc3\xa4 julkisesta esiintymisest\xc3\xa4, joka tapahtui Applen p\xc3\xa4\xc3\xa4konttorin katolla Lontoossa 30. tammikuuta 1969. Kolmas versio on live\xc3\xa4\xc3\xa4nite kyseisest\xc3\xa4 esiintymisest\xc3\xa4, se julkaistiin kokoelma-albumilla Anthology 3. Singleversio on julkaistu my\xc3\xb6s kokoelma-albumeilla The Beatles 1967\xe2\x80\x931970 (1973), Past Masters, Volume Two (1988) ja 1 (2000)._NEWLINE_Monissa yhteyksiss\xc3\xa4 kappaleen esitt\xc3\xa4j\xc3\xa4ksi mainitaan The Beatles with Billy Preston._NEWLINE_\xe2\x80\x9dGet Backista\xe2\x80\x9d on tehty lukuisia cover-versioita. Sen ovat levytt\xc3\xa4neet The Beatlesin lis\xc3\xa4ksi muun muassa Bee Gees, Dizzy Gillespie, Al Green, Elton John, Lontoon sinfoniaorkesteri, Paul Mauriat, Billy Preston, Kenny Rogers, Royal Philharmonic Orchestra, The Shadows, Status Quo, Rod Stewart, Ike & Tina Turner ja Sarah Vaughan.'