b'\n_START_ARTICLE_\nArvo\n_START_PARAGRAPH_\nArvoilla tarkoitetaan jotain toivottua asiaa, suotavaa k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4ytymist\xc3\xa4 tai p\xc3\xa4\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4\xc3\xa4. Arvot ovat luonteeltaan k\xc3\xa4sitteellisi\xc3\xa4 ja ne ohjaavat ihmisten tai ihmisryhmien toimintaa. Esimerkiksi maailmanrauha tai ahkeruus ovat arvoja, joita voidaan pit\xc3\xa4\xc3\xa4 tavoiteltavina tai toivottuina asioina. Arvo tarkoittaa my\xc3\xb6s merkityksellisyytt\xc3\xa4 - kun jokin asia on merkitsev\xc3\xa4, sen sanotaan olevan arvokas. Arvoihin liittyv\xc3\xa4\xc3\xa4 tutkimusta tehd\xc3\xa4\xc3\xa4n muun muassa yhteiskuntatieteiss\xc3\xa4, k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4ytymistieteiss\xc3\xa4 ja filosofiassa.\n_START_SECTION_\nArvo-sanan etymologia\n_START_PARAGRAPH_\nSana arvo on viitannut suomalais-ugrilaisissa kieliss\xc3\xa4 hintaan. Pohjoissaamen kielell\xc3\xa4 \xc3\xa1rvu tarkoittaa arvoa tai arvostusta. Ar tarkoittaa veps\xc3\xa4n, ja \xc3\xa1r unkarin kielell\xc3\xa4 hintaa. Vatjan armo ja viron aru merkitsev\xc3\xa4t j\xc3\xa4rke\xc3\xa4 tai ymm\xc3\xa4rryst\xc3\xa4 ja Agricolalla arvo tarkoittaa arviota, arviointia.\n_START_SECTION_\nArvojen ja tosiasioiden suhde\n_START_PARAGRAPH_\nYksi keskeinen arvoja koskeva kysymys on, onko olemassa objektiivisia eli ihmisest\xc3\xa4 riippumattomia arvoja. Toisten mukaan t\xc3\xa4llaisia arvoja on olemassa. T\xc3\xa4ll\xc3\xb6in arvoja koskevat v\xc3\xa4itt\xc3\xa4m\xc3\xa4t voisivat olla samalla tapaa tosia kuin vaikkapa s\xc3\xa4\xc3\xa4tiloja tai materiaalien koostumusta koskevat v\xc3\xa4itt\xc3\xa4m\xc3\xa4t. Sen sijaan, jos objektiivisia arvoja ei ole, ovat arvot viime k\xc3\xa4dess\xc3\xa4 aina makuasioiden kaltaisia ihmisist\xc3\xa4 itsest\xc3\xa4\xc3\xa4n riippuvaisia seikkoja. N\xc3\xa4in ollen my\xc3\xb6sk\xc3\xa4\xc3\xa4n perimm\xc3\xa4isi\xc3\xa4 arvoja koskevia arvoristiriitoja on vaikea ratkaista. T\xc3\xa4h\xc3\xa4n asiaan liittyv\xc3\xa4t l\xc3\xa4heisesti k\xc3\xa4sitteet moraalirelativismi ja eettinen objektivismi._NEWLINE_Monissa uskonnoissa katsotaan, ett\xc3\xa4 on olemassa ihmisest\xc3\xa4 riippumattomia arvoja. Esimerkiksi kristinuskon mukaan on olemassa ihmisest\xc3\xa4 riippumattomia ehdottomia arvoja, sill\xc3\xa4 niiden olemassaolo perustuu Jumalan tahtoon ja s\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xa4mykseen. Jumala on luonut ihmisen ja on siten t\xc3\xa4st\xc3\xa4 riippumaton ja t\xc3\xa4m\xc3\xa4n yl\xc3\xa4puolella. H\xc3\xa4nen tahtonsa siis viime k\xc3\xa4dess\xc3\xa4 ratkaisee, mik\xc3\xa4 on oikein ja mik\xc3\xa4 v\xc3\xa4\xc3\xa4rin._NEWLINE_Humen giljotiinina tunnettu v\xc3\xa4itelause sanoo, ett\xc3\xa4 "on" -muotoisista premisseist\xc3\xa4 ei voida p\xc3\xa4\xc3\xa4tell\xc3\xa4 "pit\xc3\xa4isi" -muotoista johtop\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xb6st\xc3\xa4, mutta t\xc3\xa4m\xc3\xa4 ei itsess\xc3\xa4\xc3\xa4n loogisesti sulje pois sit\xc3\xa4 mahdollisuutta ett\xc3\xa4 voisi olla "pit\xc3\xa4isi" -muotoisia premissej\xc3\xa4.\n_START_SECTION_\nArvot ja kulttuurit\n_START_PARAGRAPH_\nArvot periytyv\xc3\xa4t sukupolvilta toisille eri kulttuureissa ja niit\xc3\xa4 vastaan my\xc3\xb6s asetutaan. Kulttuuria itse\xc3\xa4\xc3\xa4n voidaan pit\xc3\xa4\xc3\xa4 tiettyjen arvojen toteuttajina tai v\xc3\xa4litt\xc3\xa4jin\xc3\xa4. Kantaa, jonka mukaan kulttuurien v\xc3\xa4lisi\xc3\xa4 arvokonflikteja ei voida lopulta ratkaista, kutsutaan kulttuurirelativismiksi.\n_START_SECTION_\nSuomalaisten arvot\n_START_PARAGRAPH_\nSuomi on moniarvoinen yhteiskunta. Suomalaisiksi koetut arvot liittyiv\xc3\xa4t talonpoikaisissa kyl\xc3\xa4yhteis\xc3\xb6iss\xc3\xa4 vallinneisiin yleisiin k\xc3\xa4sityksiin. Talonpoikaisista arvoista merkitt\xc3\xa4vin on ahkeruus. Ihanteellinen suomalainen saavuttaa el\xc3\xa4m\xc3\xa4ss\xc3\xa4 t\xc3\xa4rke\xc3\xa4t asiat omalla ty\xc3\xb6ll\xc3\xa4\xc3\xa4n. Vallitseva ahkeruuden arvostus pohjautuu vahvasti vuosisatojen yhteiskuntaj\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4\xc3\xa4n, jossa talonpoikaiss\xc3\xa4\xc3\xa4dyn osa oli ty\xc3\xb6nteko. Positiivinen omakuva rakentui kyvyst\xc3\xa4 selvit\xc3\xa4 l\xc3\xa4hes miss\xc3\xa4 tahansa olosuhteissa.\n_START_SECTION_\nItseisarvot ja v\xc3\xa4linearvot\n_START_PARAGRAPH_\nArvojen m\xc3\xa4\xc3\xa4rittelemisess\xc3\xa4 ja arvojen tutkimisessa k\xc3\xa4ytet\xc3\xa4\xc3\xa4n hyvin monenlaisia tapoja ryhmitell\xc3\xa4 erilaisia arvoja. Perustava erottelu tehd\xc3\xa4\xc3\xa4n itseisarvojen ja v\xc3\xa4linearvojen v\xc3\xa4lill\xc3\xa4. Itseisarvoinen asia on arvokas oman itsens\xc3\xa4 vuoksi, kun taas v\xc3\xa4linearvo on jotain sellaista, jota tavoitellaan jonkin muun asian saavuttamiseksi. Itseisarvoiksi on esimerkiksi ehdotettu hyvyytt\xc3\xa4, kauneutta ja totuutta. V\xc3\xa4linearvot saavat usein arvonsa vasta silloin, kun niit\xc3\xa4 k\xc3\xa4ytet\xc3\xa4\xc3\xa4n pyritt\xc3\xa4ess\xc3\xa4 it\xc2\xadseisarvoihin. Esimerkiksi rahan avulla voi tavoitella itseisarvoja, valmistaa kauniita esineit\xc3\xa4 tai rakennuksia, tukea tieteellist\xc3\xa4 tutkimusta tai auttaa k\xc3\xb6yhi\xc3\xa4 ihmisi\xc3\xa4. On kuitenkin my\xc3\xb6s filosofeja, kuten Georg Henrik von Wright, jotka n\xc3\xa4kev\xc3\xa4t erottelun v\xc3\xa4line- ja itseisarvoihin ongelmallisena. Saatetaan esimerkiksi sanoa, ett\xc3\xa4 lopulta v\xc3\xa4linearvotkin ovat itsess\xc3\xa4\xc3\xa4n arvokkaita.\n_START_SECTION_\nMik\xc3\xa4 on hyv\xc3\xa4\xc3\xa4\n_START_PARAGRAPH_\nArvoteoriaan liittyy l\xc3\xa4heisesti my\xc3\xb6s hyvyyden k\xc3\xa4site. Siit\xc3\xa4, mik\xc3\xa4 on "hyv\xc3\xa4\xc3\xa4", on monia erilaisia k\xc3\xa4sityksi\xc3\xa4. Hyv\xc3\xa4n\xc3\xa4 pidet\xc3\xa4\xc3\xa4n usein esimerkiksi onnellisuutta ja mielihyv\xc3\xa4\xc3\xa4. Merkitt\xc3\xa4v\xc3\xa4\xc3\xa4 on my\xc3\xb6s, ett\xc3\xa4 muinaishepreassa hyv\xc3\xa4 ja kaunis ovat sama sana (Coudenhove-Kalergi, Richard 1932).'