b'\n_START_ARTICLE_\nKaarle Albert\n_START_SECTION_\nEnnen hallitsijaksi tuloa\n_START_PARAGRAPH_\nKaarle Albert kuului Savoijin hallitsijasuvun sivuhaaraan. H\xc3\xa4nen vanhempansa olivat Savoiji-Carignanon prinssi Kaarle Emanuel ja Saksin prinsessa Maria Christina. H\xc3\xa4n varttui Pariisissa ja Genevess\xc3\xa4, ja sai vaikutteita Ranskan vallankumouksen aatteista. Kaarle Albert peri is\xc3\xa4lt\xc3\xa4\xc3\xa4n Carignanon ruhtinaan arvon 1-vuotiaana vuonna 1800, ja 1810 Napoleon teki h\xc3\xa4nest\xc3\xa4 kreivin. Napoleonin kukistuttua Kaarle Albertin serkku Viktor Emanuel I palautettiin Sardinian valtaistuimelle, jolloin Kaarle Albert muutti Milanoon. Koska Viktor Emanuelilla ei ollut poikaa, Kaarle Albert tiesi jo nuorena tulevansa todenn\xc3\xa4k\xc3\xb6isesti joskus Sardinian kuninkaaksi._NEWLINE_Kaarle Albert liikkui Italian nuorten liberaalien piiriss\xc3\xa4, jotka toivoivat h\xc3\xa4nen suostuttelevan kuningasserkkunsa antamaan valtakunnalleen kansanvaltaisen perustuslain. Vuonna 1820 Napolissa puhjennut vallankumous innoitti my\xc3\xb6s Sardinian kumoukselliset suunnittelemaan vastaavaa hanketta kuningasta vastaan. Kaarle Albertille kerrottiin muutamaa p\xc3\xa4iv\xc3\xa4\xc3\xa4 etuk\xc3\xa4teen suunnitteilla olleesta vallankaappauksesta. H\xc3\xa4n kielt\xc3\xa4ytyi osallistumasta salahankkeeseen suoraan, mutta ei my\xc3\xb6sk\xc3\xa4\xc3\xa4n yritt\xc3\xa4nyt est\xc3\xa4\xc3\xa4 sit\xc3\xa4. Kaappaus k\xc3\xa4ynnistyi 10. maaliskuuta 1821 ja kolme p\xc3\xa4iv\xc3\xa4\xc3\xa4 my\xc3\xb6hemmin kuningas Viktor Emanuel I luopui kruunusta veljens\xc3\xa4 Kaarle Felixin hyv\xc3\xa4ksi, joka oleskeli silloin ulkomailla. Kaarle Albert nimettiin sijaishallitsijaksi uuden kuninkaan saapumista odotellessa, ja ensi t\xc3\xb6ikseen h\xc3\xa4n vahvisti vapaamielisen perustuslain. Kaarle Felix kielt\xc3\xa4ytyi kuitenkin tunnustamasta sit\xc3\xa4, ja It\xc3\xa4vallan uhatessa l\xc3\xa4hett\xc3\xa4\xc3\xa4 joukkoja Sardiniaan vallankumousta kukistamaan Kaarle Albertin sijaishallitsijana toteuttamat uudistukset jouduttiin pian perumaan. Kaarle Albert joutui ensin vangituksi ja l\xc3\xa4hti sitten maanpakoon._NEWLINE_Osoittaakseen tehneens\xc3\xa4 pes\xc3\xa4eron liberaaleihin Kaarle Albert osallistui vuonna 1823 vapaaehtoisena Ranskan Espanjan-sotaretkeen, jonka tarkoituksena oli palauttaa Bourbonit Espanjan valtaistuimelle. My\xc3\xb6hemmin h\xc3\xa4n p\xc3\xa4\xc3\xa4si j\xc3\xa4lleen v\xc3\xa4leihin kuningas Kaarle Felixin kanssa, ja vuonna 1829 h\xc3\xa4net nimitettiin Sardinian saaren varakuninkaaksi.\n_START_SECTION_\nKuninkaana\n_START_PARAGRAPH_\nKaarle Albert tuli kuninkaaksi Kaarle Felixin kuoltua vuonna 1831, mik\xc3\xa4 antoi j\xc3\xa4lleen uutta toivoa liberaaleille ja Italian yhdistymisen kannattajille. H\xc3\xa4n ei kuitenkaan armahtanut vuoden 1821 kaappauksen osanottajia, ja kukisti itse uuden salaliittohankkeen vuonna 1833. Vaikka Kaarle Albert ei halunnut tinki\xc3\xa4 hallitsijan yksinvallasta, h\xc3\xa4n piti silti yh\xc3\xa4 tavoitteenaan Italian vapauttamista It\xc3\xa4vallan alaisuudesta, sill\xc3\xa4 It\xc3\xa4valtaan h\xc3\xa4n suhtautui hyvin vihamielisesti. Omassa valtakunnassaan h\xc3\xa4n kevensi raskasta hallintoa ja uudisti lains\xc3\xa4\xc3\xa4d\xc3\xa4nt\xc3\xb6\xc3\xa4, edist\xc3\xa4en siten taloudellista kehityst\xc3\xa4. H\xc3\xa4n my\xc3\xb6s vahvisti kaikessa hiljaisuudessa Sardinian sotavoimia._NEWLINE_Kaarle Albert k\xc3\xa4\xc3\xa4ntyi uudelleen rohkeammin liberaalille kannalle ja nimitti uudistusmielisemm\xc3\xa4n hallituksen vuonna 1847, jolloin toisaalta paaviksi valittiin edistysmielinen Pius IX ja toisaalta It\xc3\xa4vallan joukot miehittiv\xc3\xa4t Ferraran. Vallankumouksen levitess\xc3\xa4 Eurooppaan vuonna 1848 Kaarle Albert antoi 4. maaliskuuta Sardinialle uuden perustuslain, jonka nojalla maahan luotiin edustuksellinen hallinto. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 nimell\xc3\xa4 Statuto Albertino tunnettu perustuslaki oli sittemmin voimassa yhdistyneess\xc3\xa4 Italiassa aina vuoteen 1948._NEWLINE_Kun Milanossa ja Lombardiassa maaliskuun 1848 lopussa puhkesi kapina It\xc3\xa4valtaa vastaan, Kaarle Albert ep\xc3\xa4r\xc3\xb6i aluksi sekaantua tapahtumiin, mutta l\xc3\xa4hti sitten ensimm\xc3\xa4isen\xc3\xa4 Italian ruhtinaista tukemaan kapinallisia ja julisti sodan It\xc3\xa4vallalle. Sotaretki sujui aluksi hyvin, mutta Italian valtioiden v\xc3\xa4liset kiistat sotkivat h\xc3\xa4nen suunnitelmansa, ja aloite valui pian pois Sardinian armeijalta. Kaarle Albertin joukot k\xc3\xa4rsiv\xc3\xa4t tappion Custozzan taistelussa 25. hein\xc3\xa4kuuta 1848, ja h\xc3\xa4vitty\xc3\xa4\xc3\xa4n my\xc3\xb6s Milanossa h\xc3\xa4n allekirjoitti aselevon 9. elokuuta. Valtakunnan sis\xc3\xa4isten paineiden seurauksena h\xc3\xa4n kuitenkin rikkoi aselevon ja aloitti uudestaan sotatoimet It\xc3\xa4valtaa vastaan 12. maaliskuuta 1849. T\xc3\xa4t\xc3\xa4 kuitenkin seurasi lopullinen tappio Novaran taistelussa 23. maaliskuuta. Kaarle Albert luopui taistelukent\xc3\xa4ll\xc3\xa4 saman tien kruunusta poikansa Viktor Emanuel II:n hyv\xc3\xa4ksi ja l\xc3\xa4hti maanpakoon Portugaliin. H\xc3\xa4n kuoli siell\xc3\xa4 vain nelj\xc3\xa4 kuukautta my\xc3\xb6hemmin.'