b'\n_START_ARTICLE_\nSorkkael\xc3\xa4imet\n_START_SECTION_\nSorkkael\xc3\xa4inten alkuper\xc3\xa4\n_START_PARAGRAPH_\nVarhaisin sorkkael\xc3\xa4imeksi luokiteltavan el\xc3\xa4imen fossiili on per\xc3\xa4isin varhaiseoseenikaudelta, noin 54 miljoonaa vuotta sitten. El\xc3\xa4in kuului Diacodexis-sukuun ja luokitellaan kameliel\xc3\xa4imiin. Dinosaurukset olivat kuolleet sukupuuttoon noin 10 miljoonaa vuotta aiemmin, mink\xc3\xa4 ansiosta nis\xc3\xa4kk\xc3\xa4iden k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6\xc3\xb6n vapautui uusia ekolokeroita ja nis\xc3\xa4kk\xc3\xa4iden oli mahdollista kehitty\xc3\xa4 yh\xc3\xa4 suuremmiksi ja hy\xc3\xb6dynt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n eri ravintol\xc3\xa4hteit\xc3\xa4 monipuolisemmin. Ennen liitukauden lopun joukkosukupuuttoa, eli dinosaurusten valtakaudella, nis\xc3\xa4kk\xc3\xa4\xc3\xa4t olivat enimm\xc3\xa4kseen pienikokoisia (suurimmat noin metrin mittaisia) ja s\xc3\xb6iv\xc3\xa4t l\xc3\xa4hinn\xc3\xa4 selk\xc3\xa4rangattomia. Liitukauden loppua kohden nis\xc3\xa4kk\xc3\xa4\xc3\xa4t alkoivat my\xc3\xb6s enemm\xc3\xa4n hy\xc3\xb6dynt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n kasveja ravinnokseen. _NEWLINE_Diacodexis-sorkkael\xc3\xa4imet olivat kaikkiruokaisia ja niill\xc3\xa4 oli jokaisessa jalassa viisi varvasta, mutta kolmas ja nelj\xc3\xa4s varvas oli alkanut pidenty\xc3\xa4, mik\xc3\xa4 viittaa vahvasti sorkkael\xc3\xa4imiin. Niiden telaluun rakenne oli my\xc3\xb6s kuin nykyisill\xc3\xa4 sorkkael\xc3\xa4imill\xc3\xa4. N\xc3\xa4m\xc3\xa4 ensimm\xc3\xa4iset sorkkael\xc3\xa4imet olivat kooltaan viel\xc3\xa4 pieni\xc3\xa4 (50 cm), mutta pitk\xc3\xa4raajaisia, mik\xc3\xa4 viittaa ketteryyteen ja nopeajalkaisuuteen. Nykyisist\xc3\xa4 lajeista ne muistuttivat k\xc3\xa4\xc3\xa4pi\xc3\xb6kauriita, joiden h\xc3\xa4nt\xc3\xa4 tosin on selv\xc3\xa4sti vaatimattomampi kuin edelt\xc3\xa4jill\xc3\xa4\xc3\xa4n. Esihistoriallisten sorkkael\xc3\xa4inten alkuper\xc3\xa4 on j\xc3\xa4\xc3\xa4nyt hieman ep\xc3\xa4selv\xc3\xa4ksi, mutta l\xc3\xa4heisin sukulainen lienee ollut varhaispaleoseenikaudella kehittyneet pesukarhua muistuttaneet Chriacus-nis\xc3\xa4kk\xc3\xa4\xc3\xa4t, jotka kuuluivat Condylarthra-lahkoon. T\xc3\xa4ss\xc3\xa4 kohtaavat sorkkael\xc3\xa4inten kehityslinja kavioel\xc3\xa4inten, valaiden ja Paenungulata-nis\xc3\xa4kk\xc3\xa4iden kanssa (norsut, sireeniel\xc3\xa4imet ja tamaanit) kehityslinjojen kanssa. _NEWLINE_Sorkkael\xc3\xa4inten nopea kehittyminen eoseenikaudella on n\xc3\xa4hty merkkin\xc3\xa4 siit\xc3\xa4, etteiv\xc3\xa4t ne voineet kehitty\xc3\xa4 kylm\xc3\xa4ll\xc3\xa4 holarktisella alueella, mutta juuri t\xc3\xa4lt\xc3\xa4 alueelta varhaisimmat fossiilit ovat per\xc3\xa4isin. Jo varhaisessa vaiheessa kehittyi sorkkael\xc3\xa4imi\xc3\xa4, jotka olivat sopeutuneet kosteiden soiden vesiel\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n. Niist\xc3\xa4 kehittyiv\xc3\xa4t virtahepojen (Anthracotheriidae) ja valaiden edelt\xc3\xa4j\xc3\xa4t (Archeoceti).\n_START_SECTION_\nSorkkael\xc3\xa4inten evoluutio\n_START_PARAGRAPH_\nNykyiset sorkkael\xc3\xa4inalaluokat (sikael\xc3\xa4imet, kameliel\xc3\xa4imet ja m\xc3\xa4rehtij\xc3\xa4t) kehittyiv\xc3\xa4t 10\xe2\x80\x9315 miljoonassa vuodessa ensimm\xc3\xa4isten sorkkael\xc3\xa4inten ilmestymisen j\xc3\xa4lkeen eli noin 46 mvs. Sikael\xc3\xa4inten kehityksen uskotaan alkaneen entelodonteista. Ensimm\xc3\xa4iset siat kehittyiv\xc3\xa4t ilmeisesti Aasiassa oligoseenikaudella noin 40 miljoonaa vuotta sitten. Sittemmin siat ovat siirtyneet muille vanhan mantereen osiin ja ensimm\xc3\xa4iset pekarit kehittyiv\xc3\xa4t. Varhaisimpia pekareita on l\xc3\xb6ydetty ymp\xc3\xa4ri Aasiaa, Afrikkaa ja Amerikkoja, mutta mioseenikaudelta l\xc3\xa4htien pekareita l\xc3\xb6ytyy vain Amerikkojen maakerrostumista. Kameliel\xc3\xa4imet kehittyiv\xc3\xa4t Pohjois-Amerikassa, josta osa siirtyi Beringinsalmen kautta Aasiaan, Eurooppaan ja Afrikkaan. Kameliel\xc3\xa4imet asuttivat viel\xc3\xa4 plioseenikaudella Pohjois-Amerikan ja Euroopan mantereita, mutta pleistoseenikauteen menness\xc3\xa4 ne h\xc3\xa4visiv\xc3\xa4t molemmista. Etel\xc3\xa4-Amerikkaan ensimm\xc3\xa4iset kameliel\xc3\xa4imet ilmestyiv\xc3\xa4t pleistoseenikaudella. Hammasl\xc3\xb6yt\xc3\xb6jen perusteella m\xc3\xa4rehtij\xc3\xb6iden kantamuoto oli my\xc3\xb6h\xc3\xa4iseoseenikaudella el\xc3\xa4nyt nelivarpainen (surkastuneet viidennet olivat etujaloissa) Hypertragulidae. Varhaisimmat sarvelliset sorkkael\xc3\xa4imet ilmestyiv\xc3\xa4t varhaismioseenikaudella ja viimeist\xc3\xa4\xc3\xa4n mioseenin lopulla kaikki nykyisin elossa olevat sorkkael\xc3\xa4inheimot olivat olemassa. Sorkkael\xc3\xa4inten varhaista eroa toisistaan tukee vahvasti niiden ruoansulatusj\xc3\xa4rjestelmien luonne. Sioilla se on kaikkia muita yksinkertaisempi, kun m\xc3\xa4rehtij\xc3\xb6ill\xc3\xa4 on hyvin monimutkainen ja pitk\xc3\xa4lle kehittynyt ruoansulatus._NEWLINE_Kasvinsy\xc3\xb6jist\xc3\xa4 kavioel\xc3\xa4imet olivat onnistuneet saamaan hallitsevan aseman, mik\xc3\xa4 pakotti sorkkael\xc3\xa4imet ahtaalle. N\xc3\xa4iss\xc3\xa4 oloissa m\xc3\xa4rehtij\xc3\xb6iden monimutkainen ruoansulatusj\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4n uskotaan kehittyneet. Se on kilpaileviin kasvinsy\xc3\xb6jiin, kuten kavioel\xc3\xa4imiin, verrattuna ylivertainen kasviravinnon hy\xc3\xb6dynt\xc3\xa4misess\xc3\xa4. Eoseenikauden loppua kohti (38 mvs.) maapallon ilmasto muuttui, joka johti my\xc3\xb6s muutoksiin kasvillisuudessa ja t\xc3\xa4t\xc3\xa4 kautta kasvinsy\xc3\xb6jien biologiassa kaikilla mantereilla. Sikoja ja pekareita lukuun ottamatta kaikista sorkkael\xc3\xa4imist\xc3\xa4 kehittyi kasvinsy\xc3\xb6ji\xc3\xa4, joiden poskihampaiden kruunujen reunat kehittyiv\xc3\xa4t sirppim\xc3\xa4isiksi (engl. selenodont)._NEWLINE_Kirahvit ja peurat kehittyiv\xc3\xa4t oligoseenikaudella el\xc3\xa4neest\xc3\xa4 Eumeryx-hirvim\xc3\xa4isest\xc3\xa4 m\xc3\xa4rehtij\xc3\xa4st\xc3\xa4. Varhaisimmat kirahvit olivat lyhytkaulaisia. Ensimm\xc3\xa4iset pitk\xc3\xa4kaulaiset kirahvit kehittyiv\xc3\xa4t plioseenikaudella. Eumeryx-hirvist\xc3\xa4 kehittyi my\xc3\xb6s nykyisten hirviel\xc3\xa4inten edelt\xc3\xa4j\xc3\xa4t. K\xc3\xa4\xc3\xa4pi\xc3\xb6kauriit ja myskihirvet ovat saaneet alkunsa ilmeisesti n\xc3\xa4ist\xc3\xa4 varhaisista hirviel\xc3\xa4imist\xc3\xa4. Onttosarviset ilmestyiv\xc3\xa4t my\xc3\xb6h\xc3\xa4isoligoseenikaudella tai aivan mioseenikauden alussa (Eotragus). Mioseenikauden alun (20 mvs.) kasvillisuudelle on ominaista hein\xc3\xa4kasvien voimakas levi\xc3\xa4minen ja maisema muuttui tasangoiksi. Hein\xc3\xa4t ovat hankalaa ravintoa, mutta sorkkael\xc3\xa4imille, etenk\xc3\xa4\xc3\xa4n m\xc3\xa4rehtij\xc3\xb6ille, se ei tuottanut ongelmia aiempina kausina kehittyneen ruoansulatusj\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4n ansiosta. Kavioel\xc3\xa4imille sen sijaan se koitui niin kovaksi haasteeksi, ett\xc3\xa4 sorkkael\xc3\xa4imet ottivat kasvinsy\xc3\xb6jist\xc3\xa4 hallitsevan roolin. T\xc3\xa4m\xc3\xa4n katsotaan olevan selitt\xc3\xa4v\xc3\xa4 syy sille, miksi sorkkael\xc3\xa4imet ovat nyky\xc3\xa4\xc3\xa4n hyvin runsaslajinen ryhm\xc3\xa4, kun kavioel\xc3\xa4imiin ei kuulu edes 20 lajia. Kasvinsy\xc3\xb6j\xc3\xa4t alkoivat nyt enenev\xc3\xa4ss\xc3\xa4 m\xc3\xa4\xc3\xa4rin laiduntaa.\n_START_SECTION_\nYleist\xc3\xa4\n_START_PARAGRAPH_\nPienimm\xc3\xa4t sorkkael\xc3\xa4imet kuuluvat k\xc3\xa4\xc3\xa4pi\xc3\xb6kauriiden heimoon. Massaltaan suurin parivarpainen on 4,5 tonnia painava virtahepo, kun kaikkein korkein on kirahvi. Sorkkael\xc3\xa4inten kallo on pitk\xc3\xa4nmallinen ja silm\xc3\xa4t sijaitsevat p\xc3\xa4\xc3\xa4n sivuilla. Niiden korvat ovat joko suippomaiset tai l\xc3\xa4hes py\xc3\xb6re\xc3\xa4t ja h\xc3\xa4nn\xc3\xa4n pituus vaihtelee pitk\xc3\xa4st\xc3\xa4 pieneen tynk\xc3\xa4\xc3\xa4n._NEWLINE_Valtaosalla sorkkael\xc3\xa4imist\xc3\xa4 on paksu turkki, pohjoisimmilla lajeilla kaikkein paksuimmat. Poikkeuksena virtahevot, jotka ovat k\xc3\xa4yt\xc3\xa4nn\xc3\xb6ss\xc3\xa4 paljaita, ja jotka ovat my\xc3\xb6s poikkeuksellisesti sopeutuneet vesiel\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n. Turkki koostuu kahdesta kerroksesta, joista alempi, pohjavilla, on lyhyemp\xc3\xa4\xc3\xa4 ja tiiviimp\xc3\xa4\xc3\xa4 kuin pidempi peitekarva. Turkin p\xc3\xa4\xc3\xa4tarkoituksena on est\xc3\xa4\xc3\xa4 l\xc3\xa4mp\xc3\xb6karkailu, mutta my\xc3\xb6s kosteudelta. Toissijaisena teht\xc3\xa4v\xc3\xa4n\xc3\xa4 turkki, tai sen kuviot ja v\xc3\xa4ritys, h\xc3\xa4iritsev\xc3\xa4t tai harhauttavat saalistajia. Joillakin lajeilla karvoitus viestitt\xc3\xa4\xc3\xa4 my\xc3\xb6s i\xc3\xa4st\xc3\xa4, sosiaalisesta asemasta laumassa tai jopa vaarasta._NEWLINE_Useimpien nis\xc3\xa4kk\xc3\xa4iden tapaan sorkkael\xc3\xa4imet imett\xc3\xa4v\xc3\xa4t poikasiaan n\xc3\xa4nnien eritt\xc3\xa4m\xc3\xa4ll\xc3\xa4 maidolla. N\xc3\xa4nnien lukum\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4 vaihtelee kahdesta nelj\xc3\xa4\xc3\xa4n, mutta sioilla vaihteluv\xc3\xa4li on 6\xe2\x80\x9312._NEWLINE_Suurimmalla osalla sorkkael\xc3\xa4inlajeista on jonkinlainen ulkoinen puolustusmekanismi. Eitt\xc3\xa4m\xc3\xa4tt\xc3\xa4 yleisin ja silmiinpist\xc3\xa4vin ovat niiden yksihaaraiset suorat tai kippurat sarvet tai monihaaraiset, kuten hirviel\xc3\xa4imill\xc3\xa4. Vain onttosarvisilla on varsinaisiksi sarviksi luokiteltavat sarvet. Varsinaisten sarvilta vaaditaan, ett\xc3\xa4 ne eiv\xc3\xa4t ole monihaaraiset ja ne kasvavat suoraan otsaluusta. Kirahvien sarvet kasvavat p\xc3\xa4\xc3\xa4laen luista, joten ne eiv\xc3\xa4t ole varsinaisia sarvia, vaikka ovatkin yksihaaraisia. Sikael\xc3\xa4imist\xc3\xa4 l\xc3\xb6ytyy my\xc3\xb6s lajeja, joilla on ylipitk\xc3\xa4t kulmahampaat. N\xc3\xa4it\xc3\xa4 puolustusv\xc3\xa4lineit\xc3\xa4 el\xc3\xa4imet eiv\xc3\xa4t k\xc3\xa4yt\xc3\xa4 suojana petoja vastaan, kuten esimerkiksi Charles Darwin arveli, vaan ainoastaan lajinsis\xc3\xa4isiss\xc3\xa4 v\xc3\xa4lienselvityksiss\xc3\xa4. Urosten sarvet ovat naaraita pidemm\xc3\xa4t, koska urokset kilpailevat naaraista paritteluaikana puskemalla p\xc3\xa4it\xc3\xa4\xc3\xa4n toisiaan vastaan._NEWLINE_Hampaat ovat kasvinsy\xc3\xb6miseen ja eri teht\xc3\xa4viin erikoistuneita. Suurimmalla osalla m\xc3\xa4rehtij\xc3\xb6ist\xc3\xa4 yl\xc3\xa4etu- ja yl\xc3\xa4kulmahampaat ovat h\xc3\xa4vinneet ja kasvinosien leikkaamiseen ne k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4v\xc3\xa4t alakulmahampaita. K\xc3\xa4\xc3\xa4pi\xc3\xb6kauriilla ja myskihirvill\xc3\xa4 yl\xc3\xa4kulmahampaat eiv\xc3\xa4t ole h\xc3\xa4vinneet, vaan pikemminkin suurentuneet. Muilla sorkkael\xc3\xa4imill\xc3\xa4 kulmahampaissa ei ole havaittavissa mink\xc3\xa4\xc3\xa4nlaisia surkastumisia. Joillakin sioilla hampaat ovat kasvaneet hyvin suuriksi, ulos suusta. Esimerkiksi pahkasialla on komeat kaarevat kulmahampaat. Kitaluun siiven kanava (engl. alisphenoid canal) puuttuu niilt\xc3\xa4 kokonaan, eik\xc3\xa4 niiden nen\xc3\xa4luissa ole takaosan laajennusta. Sorkkael\xc3\xa4inten hampaiden m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4 vaihtelee v\xc3\xa4lill\xc3\xa4 30\xe2\x80\x9344.\n_START_SECTION_\nLiikkuminen\n_START_PARAGRAPH_\nKaikki sorkkael\xc3\xa4imet kulkevat nelj\xc3\xa4ll\xc3\xa4 jalalla. Kussakin jalassa on parillinen m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4 varpaita, joille ne laskevat painonsa. Jaloissa on hieman korkeammalla kaksi surkastunutta varvasta ja viel\xc3\xa4 kolmaskin, mutta se ei n\xc3\xa4y ulkoisesti. Se muistuttaa sorkkael\xc3\xa4inten varhaisista edelt\xc3\xa4jist\xc3\xa4, joilla oli viisi varvasta. Joillakin lajeilla ylemp\xc3\xa4n\xc3\xa4 olevat varpaat eiv\xc3\xa4t ole surkastuneet niin paljoa, jolloin ne astuvat kaikilla nelj\xc3\xa4ll\xc3\xa4 varpaalla. Esimerkiksi virtahevoilla on nelj\xc3\xa4 yht\xc3\xa4 suurta varvasta ja arktisilla alueilla el\xc3\xa4v\xc3\xa4ll\xc3\xa4 peuralla takavarpaat ovat s\xc3\xa4ilyneet melko suurina, koska ne helpottavat kulkua lumihangessa. Sorkkael\xc3\xa4imet ovat my\xc3\xb6s niin sanottuja k\xc3\xa4rkiastujia, eli k\xc3\xa4velless\xc3\xa4\xc3\xa4n niiden varpaiden k\xc3\xa4rjet koskettavat maanpintaa ennen muuta jalkaa. _NEWLINE_Poikkeuksen parivarpaisuuteen tekev\xc3\xa4t kaulus- ja huulipekari, joiden takajaloissa on kahden varpaan lis\xc3\xa4ksi viel\xc3\xa4 kolmas surkastunut varvas. Etujaloissa on kummassakin nelj\xc3\xa4 varvasta._NEWLINE_Sorkkael\xc3\xa4imill\xc3\xa4 toinen ja kolmas jalkap\xc3\xb6yd\xc3\xa4n luu ovat joko kokonaan tai ainakin osittain yhdistyneet, pisimm\xc3\xa4lle t\xc3\xa4m\xc3\xa4 yhdistyminen on mennyt kameleilla (cannon bone). Raajat ovat yleens\xc3\xa4 muuhun ruumiiseen n\xc3\xa4hden pitk\xc3\xa4t ja luut kevyit\xc3\xa4. Sorkkael\xc3\xa4inten raajat ovat parivarpaisuuden ansiosta niin sanotusti paraksonisia (engl. paraxonic) eli kolmannen ja nelj\xc3\xa4nnen varpaan v\xc3\xa4list\xc3\xa4 kulkeva akseli jakaa jalan symmetrisiin osiin. N\xc3\xa4m\xc3\xa4 ominaisuudet mahdollistavat yhdess\xc3\xa4 takaraajojen telaluurakenteen kanssa ketter\xc3\xa4n ja nopean liikkumisen. _NEWLINE_Normaalissa k\xc3\xa4velyss\xc3\xa4 sorkkael\xc3\xa4inten jalat liikkuvat j\xc3\xa4rjestyksess\xc3\xa4, jossa etumainen jalka ottaa askeleen, jolloin vastakkaisen puolen takajalka ottaa askeleen ja seuraavaksi takajalan samanpuoleinen etujalka ja lopulta viimeinen jalka ottaa askeleen. Esimerkiksi siis vasen etu, oikea taka, oikea etu ja vasen taka. T\xc3\xa4m\xc3\xa4kin jo yll\xc3\xa4 olevien jalan ominaisuuksien lis\xc3\xa4ksi parantaa sorkkael\xc3\xa4inten liikkumisnopeutta ja antavat osaselityksen sille, miksi sorkkael\xc3\xa4imet on niin runsaslajinen ryhm\xc3\xa4. Nopeammassa juoksussa askeltahti muistuttaa hevosillakin havaittavaa laukkaa. Kirahvi on ainoa sorkkael\xc3\xa4in, jolla p\xc3\xa4\xc3\xa4osa liikkumiseen tarvittavasta voimasta tulee etujaloista, muilla se tulee takajaloista. Kameli, kirahvi ja okapi poikkeavat kaavasta siin\xc3\xa4 m\xc3\xa4\xc3\xa4rin, ett\xc3\xa4 niiden k\xc3\xa4velless\xc3\xa4 saman puoleiset etu- ja takajalat liikkuvat samanaikaisesti. Kameli pystyy kyll\xc3\xa4 my\xc3\xb6s liikkumaan muille sorkkael\xc3\xa4imille tyypilliseen tapaan._NEWLINE_Nopein sorkkael\xc3\xa4in on thomsoningaselli. Sen huippunopeus ylt\xc3\xa4\xc3\xa4 80 kilometriin tunnissa. Kirahvin, kafferipuhvelin ja pahkasian huippunopeus ylt\xc3\xa4\xc3\xa4 noin 50 km/h:ssa.\n_START_SECTION_\nElinalueet\n_START_PARAGRAPH_\nSorkkael\xc3\xa4imi\xc3\xa4 voi tavata kaikilla mantereilla Australiaa ja napa-alueita lukuun ottamatta. Luonnonvaraisia sorkkael\xc3\xa4imi\xc3\xa4 ei voi tavata merellisill\xc3\xa4 saarilla, kuten vaikkapa Uudessa-Seelannissa. Ihmiset ovat sittemmin kuljettaneet sorkkael\xc3\xa4imi\xc3\xa4 n\xc3\xa4illekin alueille. Evoluutiohistoriallisesti ajateltuna sorkkael\xc3\xa4imet ovat varsin uusia lajeja my\xc3\xb6s Etel\xc3\xa4-Amerikassa. Monipuolisin sorkkael\xc3\xa4inlajisto l\xc3\xb6ytyy Afrikasta. Sorkkael\xc3\xa4imiin kuuluu hyvin erilaisiin olosuhteisiin sopeutuneita lajeja ja sorkkael\xc3\xa4imet ovat asuttaneet kaikki kasvillisuusvy\xc3\xb6hyketyypit. Sorkkael\xc3\xa4imi\xc3\xa4 voi tavata hyvinkin korkealla vuoristossa ja toisaalta makeissa vesiss\xc3\xa4 sukeltelemassa. Koska lajit ovat sopeutuneet el\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n niin erilaisille alueille, ovat sorkkael\xc3\xa4imet nyky\xc3\xa4\xc3\xa4n hallitsevia kasvinsy\xc3\xb6ji\xc3\xa4. Kokonsa ansiosta ne eiv\xc3\xa4t joudu juurikaan kilpailemaan muiden kasvinsy\xc3\xb6jien kanssa ravinnosta. Suurempina ne kilpailisivat norsujen ja sarvikuonojen kanssa ja pienempin\xc3\xa4 j\xc3\xa4nisel\xc3\xa4inten tai jyrsij\xc3\xb6iden kanssa. Runsaslajisuudesta huolimatta sorkkael\xc3\xa4imet ovat erikoistuneet el\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n vain tietyntyyppiseen ymp\xc3\xa4rist\xc3\xb6\xc3\xb6n, muilla nis\xc3\xa4k\xc3\xa4slajeilla sopeutumiskyky on suhteessa parempi._NEWLINE_Virtahevot, kirahvit ja okapit ovat el\xc3\xa4imi\xc3\xa4, joita ei el\xc3\xa4 luonnonvaraisena Afrikan ulkopuolella. Kameleja ja muita kameliel\xc3\xa4imi\xc3\xa4 (esim. laama) tavataan nyky\xc3\xa4\xc3\xa4n Pohjois-Afrikassa, Arabian niemimaalla ja Etel\xc3\xa4-Amerikassa. Sikoja el\xc3\xa4\xc3\xa4 laajemmin Afrikassa, Aasiassa ja Euroopassa. Etel\xc3\xa4- ja V\xc3\xa4li-Amerikassa el\xc3\xa4\xc3\xa4 kovasti sikoja muistuttavia pekareja. Onttosarvisia sorkkael\xc3\xa4imi\xc3\xa4 on levinnyt muutamia lajeja Pohjois-Amerikkaan, mutta runsaslukuisemmin niit\xc3\xa4 on Afrikan ja Euraasian puolikuivilla ja ruohoalueilla. _NEWLINE_Jotkin lajit viihtyv\xc3\xa4t tiheiss\xc3\xa4 metsiss\xc3\xa4, kun taas toiset viihtyv\xc3\xa4t avoimella tundralla tai savannilla. Tiheiden metsien etuna on esimerkiksi mahdollisuus piiloutua saalistajilta eik\xc3\xa4 ruoastakaan ole puutetta runsaan kasvillisuuden ansiosta, mutta toisaalta petojen havaitseminenkin on hankalampaa. Esimerkiksi savannilla sorkkael\xc3\xa4imet pystyv\xc3\xa4t paikantamaan l\xc3\xa4hestyv\xc3\xa4n vaaran nopeammin ja l\xc3\xa4hte\xc3\xa4 pakoon, mutta etenkin kuivakausina ruoasta saattaa tulla pula. Kirahvien pitk\xc3\xa4 kaula mahdollistaa korkeiden puiden lehtien sy\xc3\xb6misen, minne muut kasvinsy\xc3\xb6j\xc3\xa4t eiv\xc3\xa4t p\xc3\xa4\xc3\xa4se k\xc3\xa4siksi, ja kamelit pystyv\xc3\xa4t varastoimaan rasvaa (ei vett\xc3\xa4) kyttyr\xc3\xb6ihin huonojen aikojen varalle. Puolittain vedess\xc3\xa4 el\xc3\xa4v\xc3\xa4t virtahevot ovat taas omaksuneet tavan laiduntaa kuivalla maalla ja sy\xc3\xb6d\xc3\xa4 vesikasveja p\xc3\xa4iv\xc3\xa4saikaan. Korkealla vuorilla el\xc3\xa4vien sorkkael\xc3\xa4inten etuna on ensisijaisesti petojen v\xc3\xa4hyys, mutta suurempana riskin\xc3\xa4 on esimerkiksi kalliolta putoaminen ja ruoan v\xc3\xa4hyys.\n_START_SECTION_\nRavinto\n_START_PARAGRAPH_\nKaikki sorkkael\xc3\xa4imet ovat kasvinsy\xc3\xb6ji\xc3\xa4 eli herbivoreja. Siat ja pekarit muodostavat pienen poikkeuksen, sill\xc3\xa4 ne saattavat sy\xc3\xb6d\xc3\xa4 my\xc3\xb6s maassa pesivien lintujen munia, nuoria linnunpoikasia, matelijoita tai el\xc3\xa4inten raatoja. Niidenkin p\xc3\xa4\xc3\xa4ravinnon l\xc3\xa4hde on kuitenkin kasvit, hedelm\xc3\xa4t tai juuret ja edell\xc3\xa4 kuvattu k\xc3\xa4yt\xc3\xb6s on marginaalisessa osassa. Kaikilla sorkkael\xc3\xa4imill\xc3\xa4 on muista nis\xc3\xa4kk\xc3\xa4ist\xc3\xa4 poikkeava ruoansulatusj\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4. M\xc3\xa4rehtij\xc3\xb6ill\xc3\xa4 k\xc3\xa4\xc3\xa4pi\xc3\xb6kauriita lukuun ottamatta on varsinaisen mahalaukun lis\xc3\xa4ksi kolme muuta mahaa eli siis yhteens\xc3\xa4 nelj\xc3\xa4 eri mahaa. Kameliel\xc3\xa4imill\xc3\xa4, virtahevoilla ja k\xc3\xa4\xc3\xa4pi\xc3\xb6kauriilla mahoja on kolme, kun taas sioilla ja pekaareilla on yksi varsin pieni maha ennen varsinaista mahaa. M\xc3\xa4rehtij\xc3\xb6iden kaikilla nelj\xc3\xa4ll\xc3\xa4 mahalla on oma nimi: p\xc3\xb6tsi, verkkomaha, satakerta, ja juoksutusmaha._NEWLINE_Millek\xc3\xa4\xc3\xa4n nis\xc3\xa4kk\xc3\xa4\xc3\xa4lle ei ole kehittynyt entsyymi\xc3\xa4, joka pystyisi hajottamaan kasvien ligniinin tai selluloosan, mutta ne pystyv\xc3\xa4t t\xc3\xa4h\xc3\xa4n mahassa el\xc3\xa4vien symbioottisien bakteerien avulla. Bakteerit ovat my\xc3\xb6s el\xc3\xa4inten t\xc3\xa4rke\xc3\xa4 proteiinil\xc3\xa4hde. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 piirre on yhteinen kavio- ja sorkkael\xc3\xa4imill\xc3\xa4. Osalle sorkkael\xc3\xa4imist\xc3\xa4 on kuitenkin kehittynyt erikoinen tapa sy\xc3\xb6d\xc3\xa4 ruokaa, m\xc3\xa4rehtiminen. Siin\xc3\xa4 pureskellun ruoan menty\xc3\xa4 ensin p\xc3\xb6tsiin bakteerit hajottavat siit\xc3\xa4 ensin selluloosaa. P\xc3\xb6tsin pH on hieman hapan, koska kovin happamissa olosuhteissa mahan bakteerit eiv\xc3\xa4t pystyisi hajottamaan ruokaa. P\xc3\xb6tsist\xc3\xa4 ruoka siirtyy verkkomahaan, jossa ruoka lajittuu mahan lihassupistusten ansiosta karkeisiin ja hienompiin paloihin. Verkkomahassa on my\xc3\xb6s bakteereja, jotka hajottavat lis\xc3\xa4\xc3\xa4 nielty\xc3\xa4 ruokaa. Karkeat palat l\xc3\xa4hetet\xc3\xa4\xc3\xa4n takaisin p\xc3\xb6tsiin, josta el\xc3\xa4in \xe2\x80\x9doksentaa\xe2\x80\x9d ruoan uudelleen pureskeltavaksi ja nielee uudelleen ruoan. T\xc3\xa4m\xc3\xa4n piirteen ansiosta m\xc3\xa4rehtij\xc3\xa4t pystyv\xc3\xa4t hy\xc3\xb6dynt\xc3\xa4v\xc3\xa4\xc3\xa4n kasviravintoa muita kasvinsy\xc3\xb6ji\xc3\xa4 tehokkaammin. Sill\xc3\xa4 v\xc3\xa4lin pienet ruoanpalaset ty\xc3\xb6ntyv\xc3\xa4t kohti satakertaa, jossa ruokasulan nesteet imeytyv\xc3\xa4t. Imeytyksen j\xc3\xa4lkeen ruoka siirtyy seuraavaksi juoksutusmahaan, jota voidaan verrata yksimahaisten mahalaukkuun, sill\xc3\xa4 juoksutusmahan pH on suolahaposta ja pepsiinist\xc3\xa4 johtuen hyvin matala. Juoksutusmahasta ruoka siirtyy ohutsuoleen ja poistuu el\xc3\xa4imest\xc3\xa4 paksu- ja per\xc3\xa4suolen kautta per\xc3\xa4aukosta.\n_START_SECTION_\nLaumat\n_START_PARAGRAPH_\nVain muutamat sorkkael\xc3\xa4imet el\xc3\xa4v\xc3\xa4t yksin, ja vain muutamat lajit muodostavat parin kolmen yksil\xc3\xb6n ryhmi\xc3\xa4, yleens\xc3\xa4 metsiss\xc3\xa4 el\xc3\xa4v\xc3\xa4t lajit liikkuvat yksin. Yleisemp\xc3\xa4\xc3\xa4 sen sijaan on laumael\xc3\xa4m\xc3\xa4. Laumael\xc3\xa4m\xc3\xa4n positiivisena puolena on, ettei saalistajista ole niin suurta uhkaa ja hengiss\xc3\xa4pysymisen mahdollisuus on korkeampi. Saalistajan uhatessa laumaa, yksil\xc3\xb6t l\xc3\xa4htev\xc3\xa4t juoksemaan eri suuntiin, jolloin saalistajan on hankala valita kohdetta. Yleens\xc3\xa4 saaliiksi j\xc3\xa4\xc3\xa4 lauman fyysisesti heikompia yksil\xc3\xb6it\xc3\xa4, kuten vanhat, haavoittuneet tai nuorimmat. Ilmi\xc3\xb6t\xc3\xa4, jossa lauman yhden teot saa muut tekem\xc3\xa4\xc3\xa4n samoin, kutsutaan sosiaaliseksi fasilitaatioksi. Laumoissa on my\xc3\xb6s havaittu sukupuolista segregaatiota eli erottelua. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 tarkoittaa sit\xc3\xa4, ett\xc3\xa4 lauman naaraat ovat suurimman osan vuodesta erill\xc3\xa4\xc3\xa4n lauman nuorista uroksista. Urosten kesken vallitsee oma hierarkia, joka m\xc3\xa4\xc3\xa4rittelee esimerkiksi virtahepojen kohdalla sen, kuinka l\xc3\xa4hell\xc3\xa4 tietty uros saa olla naarasta. Lauman johtajauroksella on laajimmat oikeudet, mutta sit\xc3\xa4 alempana olevat urokset voivat haastaa sen taistelussa ja voittaessaan nousta uroksen tilalle lauman johtoon. Entinen johtaja voidaan joko h\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xa4\xc3\xa4 tai se saa edelleen pysy\xc3\xa4 laumassa, mutta alempana uroksena. Esimerkki t\xc3\xa4llaisesta k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4ytymisest\xc3\xa4 on saksanhirvi. Nuorimmat yksil\xc3\xb6t kulkevat naaraiden kanssa. Naaraiden j\xc3\xa4lkel\xc3\xa4isten hoivaamisessa on erotettavissa altruistisia piirteit\xc3\xa4. Ne laiduntavat alueilla, joissa saaliiksi j\xc3\xa4\xc3\xa4misen riski on v\xc3\xa4h\xc3\xa4inen, vaikka se tarkoittaisi heikompilaatuista ravintoa. Urokset sen sijaan ottavat riskin saadakseen parempaa ravintoa._NEWLINE_Useilla sorkkael\xc3\xa4imill\xc3\xa4 esiintyy kausittaista alueilta toiselle muuttoa. Muuton hy\xc3\xb6typuolena on kasvillisuuden alueittaisen ja kausittaisen kasvun hy\xc3\xb6dynt\xc3\xa4minen tehokkaasti ravinnoksi, vaikka itse muuton tekemiseen kuluukin paljon energiaa. Talven tullen ruoan saanti pohjoisilla tai korkeilla lumisilla alueilla on hankalaa, koska kasvien kasvukausi on loppunut ja ruokaa joutuisi etsim\xc3\xa4\xc3\xa4n lumihangen alta. El\xc3\xa4inten kannalta edullista on muuttaa laiduntamaan etel\xc3\xa4mm\xc3\xa4ksi tai vaihtoehtoisesti alemmas vuoren rinteelle.\n_START_SECTION_\nViestint\xc3\xa4\n_START_PARAGRAPH_\nYmp\xc3\xa4ri sorkkael\xc3\xa4inten kehoa on rauhasia, jotka tuottavat hajuja. Hieromalla rauhasia ymp\xc3\xa4rist\xc3\xb6\xc3\xb6n el\xc3\xa4in j\xc3\xa4tt\xc3\xa4\xc3\xa4 hajumerkkej\xc3\xa4, joilla se voi viestitt\xc3\xa4\xc3\xa4 reviirins\xc3\xa4 rajoista tai muusta, kuten vaikkapa kiimaan tulosta. Jos el\xc3\xa4imell\xc3\xa4 on sarvet, se voi my\xc3\xb6s hangata sarviansa puunrunkoon, jolloin joko hankausj\xc3\xa4ljet tai sarvien tuntumassa olevat rauhaset j\xc3\xa4tt\xc3\xa4v\xc3\xa4t merkkej\xc3\xa4. Yleisin tapa merkata reviirin rajat kuitenkin ovat ulostaminen ja virtsaaminen._NEWLINE_Hajujen lis\xc3\xa4ksi sorkkael\xc3\xa4imet viestitt\xc3\xa4v\xc3\xa4t \xc3\xa4\xc3\xa4ntelyll\xc3\xa4 ja eleill\xc3\xa4. Eleisiin voi kuulua uhmakas k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4ytyminen, kuten virtahevoilla leukojen levitt\xc3\xa4minen apposen auki. Korvien suuntautuminen, yksil\xc3\xb6n fyysinen koko ja sarvien suuruus ovat my\xc3\xb6s lajinsis\xc3\xa4isi\xc3\xa4 viestint\xc3\xa4keinoja.\n_START_SECTION_\nLis\xc3\xa4\xc3\xa4ntyminen\n_START_PARAGRAPH_\nSorkkael\xc3\xa4imet synnytt\xc3\xa4v\xc3\xa4t tyypillisesti kasvukauden aikaan, jolloin ravinnonsaanti on j\xc3\xa4lkel\xc3\xa4isille parhaiten taattu. J\xc3\xa4lkel\xc3\xa4iset kasvavat ja vahvistuvat t\xc3\xa4llaisen ajoituksen ansiosta nopeammin, jolloin ne eiv\xc3\xa4t joudu petojen saaliiksi niin herk\xc3\xa4sti. Sorkkael\xc3\xa4imet ovat syntyess\xc3\xa4\xc3\xa4n jo niin kehittyneit\xc3\xa4, ett\xc3\xa4 syntym\xc3\xa4n j\xc3\xa4lkeen ne pystyv\xc3\xa4t muutamassa tunnissa k\xc3\xa4velem\xc3\xa4\xc3\xa4n ja jopa juoksemaan. Naaraiden kantoaika vaihtelee runsaasti lajeittain. Esimerkiksi kirahveilla ja okapeilla raskaus kest\xc3\xa4\xc3\xa4 noin 450 p\xc3\xa4iv\xc3\xa4\xc3\xa4 ja k\xc3\xa4\xc3\xa4pi\xc3\xb6kauriilla noin 150 p\xc3\xa4iv\xc3\xa4\xc3\xa4. Enemmist\xc3\xb6ll\xc3\xa4 m\xc3\xa4rehtij\xc3\xb6ist\xc3\xa4 kantoajan pituus on 6\xe2\x80\x939 kuukautta. Sorkkael\xc3\xa4imet synnytt\xc3\xa4v\xc3\xa4t kerralla vain yhden poikasen, poikkeuksena siat, joiden pahnueen koko on 4\xe2\x80\x938. Kesytetyll\xc3\xa4, maataloudessa lihantuotannossa k\xc3\xa4ytett\xc3\xa4vien sikojen kohdalla pahnueeseen saattaa kuulua 12 j\xc3\xa4lkel\xc3\xa4ist\xc3\xa4. Naaras synnytt\xc3\xa4\xc3\xa4 vuoden aikana vain kerran, mutta trooppisilla alueilla kahdesti synnytt\xc3\xa4minen on mahdollista. _NEWLINE_Emo yleens\xc3\xa4 joko piilottaa poikasensa, jos se vain elinalueella on mahdollista, tai pit\xc3\xa4\xc3\xa4 sit\xc3\xa4 jatkuvasti mukanaan ja osana laumaa. Emo kuljettaa poikasensa alueelle, jonne poikanen piilottautuu. N\xc3\xa4in ollen emo itsek\xc3\xa4\xc3\xa4n ei tied\xc3\xa4 miss\xc3\xa4 poikanen on. Emo k\xc3\xa4y huolehtimassa muutamia kertoja p\xc3\xa4iv\xc3\xa4n aikana poikasestaan, kunnes riitt\xc3\xa4v\xc3\xa4n vanhana ottaa poikasen mukaansa. Jotkin sorkkael\xc3\xa4imet, kuten siat, rakentavat pienen pes\xc3\xa4n, jossa ne synnytt\xc3\xa4v\xc3\xa4t ja hoivaavat poikasiaan ensimm\xc3\xa4iset p\xc3\xa4iv\xc3\xa4t._NEWLINE_Urokset parittelevat usean eri naaraan kanssa saman parittelukauden aikana. On hyvin harvinaista, ett\xc3\xa4 uros ja naaras pysyisiv\xc3\xa4t yhdess\xc3\xa4 parittelukauden j\xc3\xa4lkeen. Sinisukeltaja-antiloopit kuitenkin ovat uskollisia parilleen koko vuoden ajan, kunnes uusi parittelukausi alkaa. Kiima-aikana urokset k\xc3\xa4yv\xc3\xa4t kesken\xc3\xa4\xc3\xa4n kovia taisteluja saadakseen oikeuden paritella naaraan kanssa. Vaikka taistelut ovatkin vaarattomia, voivat ne olla hyvinkin uuvuttavia, joten niihin osallistuneet urokset ovat helppo kohde saalistajille. Siksi taistelupukarit pyrkiv\xc3\xa4t \xc3\xa4\xc3\xa4ntelyin ja elein saamaan vastapuolen luovuttamaan. Uros voi puolustaa joko yht\xc3\xa4 tietty\xc3\xa4 naarasta (esim. biisoni) tai kokonaista haaremia toisilta uroksilta. On my\xc3\xb6s mahdollista, ettei uros taistele suoraan naaraista, vaan naaraita houkuttelevan elinalueen puolesta. Esimerkiksi ruoka voi houkutella naaraita tietylle reviirille, jolloin reviirin hallitseva uros saa oikeuden paritella siell\xc3\xa4 olevien naaraiden kanssa. Topiantiloopit ja kuusipeura ovat menneet t\xc3\xa4m\xc3\xa4ntyyppisess\xc3\xa4 pariutumisstrategiassa viel\xc3\xa4kin pidemm\xc3\xa4lle: puolustettavana alueena voi olla vain muutamien neli\xc3\xb6metrien kokoisia maatilkkuja (lekking).\n_START_SECTION_\nSorkkael\xc3\xa4imet ja ihminen\n_START_PARAGRAPH_\nEl\xc3\xa4in- ja kasvilajien uhanalaisuutta listaavan IUCN:n Punaisen listan (2008) mukaan maailman yli 240 sorkkael\xc3\xa4inlajista 97 on luokiteltavissa vaarantuneeksi, \xc3\xa4\xc3\xa4rimm\xc3\xa4isen uhanalaiseksi tai jo luonnosta h\xc3\xa4vinneeksi (el\xc3\xa4\xc3\xa4 vain el\xc3\xa4intarhoissa jne.). L\xc3\xa4hes kaikkien lajien populaatiot ovat laskusuunnassa. Suurimmat sorkkael\xc3\xa4imi\xc3\xa4 uhkaavia tekij\xc3\xa4t ovat mets\xc3\xa4hakkuut, maa-alueiden muuttaminen viljelyksiksi, tieverkosto ja salamets\xc3\xa4stys._NEWLINE_Sorkkael\xc3\xa4imet ovat olleet ker\xc3\xa4ilij\xc3\xa4-mets\xc3\xa4st\xc3\xa4j\xc3\xa4kulttuureista l\xc3\xa4htien ihmisten p\xc3\xa4\xc3\xa4proteiinil\xc3\xa4hde. Ihminen kesytti ensimm\xc3\xa4iset sorkkael\xc3\xa4imet (lammas ja vuohi) noin 8\xc2\xa0000\xe2\x80\x939\xc2\xa0000 vuotta sitten. Yhdysvalloissa pelk\xc3\xa4st\xc3\xa4\xc3\xa4n naudanlihaa kulutetaan vuosittain noin 28 ja sianlihaa 21 kilogrammaa henkil\xc3\xb6\xc3\xa4 kohden. Sianlihan kulutus Yhdysvalloissa on pysynyt koko 1900-luvun ajan melko tasaisena, mutta naudanlihan huippukulutus oli noin 40 kiloa henkil\xc3\xb6\xc3\xa4 kohden vuonna 1979 Yhdysvaltain maatalousministeri\xc3\xb6n (USDA) tilastojen mukaan. Karitsan ja lampaan lihaa Yhdysvalloissa sy\xc3\xb6d\xc3\xa4\xc3\xa4n alle puoli kiloa henkil\xc3\xb6\xc3\xa4 kohden. YK:n alaisen FAO-elimen tilastojen mukaan vuodessa tuotettiin 285,7 miljoonaa tonnia lihaa maailmanlaajuisesti (ei kalanlihaa tai siipikarjaa). FAO:n mukaan vuonna 2007 maailmanlaajuisesti pidettiin tuotantoel\xc3\xa4imen\xc3\xa4 989,9 miljoonaa sikaa, 1\xc2\xa0389 miljoonaa lehm\xc3\xa4\xc3\xa4 ja 1\xc2\xa0113 miljoonaa lammasta._NEWLINE_Sorkkael\xc3\xa4inten, etenkin lampaiden ja alpakoiden, pehme\xc3\xa4\xc3\xa4 karvaa k\xc3\xa4ytet\xc3\xa4\xc3\xa4n teollisuudessa runsaasti. Naudasta lypset\xc3\xa4\xc3\xa4n my\xc3\xb6s maitoa ja sit\xc3\xa4 jalostetaan eteenp\xc3\xa4in muun muassa voiksi. Sorkkael\xc3\xa4imi\xc3\xa4 k\xc3\xa4ytet\xc3\xa4\xc3\xa4n paikallisesti my\xc3\xb6s vetojuhtina esimerkiksi maanmuokkauksessa ja kulkuv\xc3\xa4lineen\xc3\xa4, kuten esimerkiksi kamelia. Hirviel\xc3\xa4inten mets\xc3\xa4st\xc3\xa4minen on monissa maissa yleinen harrastus, mutta siell\xc3\xa4 pyrit\xc3\xa4\xc3\xa4n my\xc3\xb6s kontrolloimaan el\xc3\xa4inkantaa esimerkiksi liikenneonnettomuuksien v\xc3\xa4hent\xc3\xa4miseksi.'