b'\n_START_ARTICLE_\nLouis Riel\n_START_PARAGRAPH_\nLouis Riel (22. lokakuuta 1844 \xe2\x80\x93 16. marraskuuta 1885) oli kanadalainen poliitikko, runoilija ja m\xc3\xa9tis-kansan johtaja. H\xc3\xa4nt\xc3\xa4 pidet\xc3\xa4\xc3\xa4n my\xc3\xb6s Manitoban perustajana (engl. Father of Manitoba). Riel johti kahta eri kapinaa Kanadan hallitusta ja ensimm\xc3\xa4ist\xc3\xa4 itsen\xc3\xa4isen Kanadan p\xc3\xa4\xc3\xa4ministeri\xc3\xa4 John A. Macdonaldia vastaan. H\xc3\xa4n protestoi my\xc3\xb6s m\xc3\xa9tis-kansan oikeuksien ja kulttuurin puolesta maan luoteisosassa, jossa alkuper\xc3\xa4isv\xc3\xa4est\xc3\xb6 koki painostusta englanninkielisten siirtolaisten taholta. Nykyisin monet pit\xc3\xa4v\xc3\xa4t Rieli\xc3\xa4 alkuper\xc3\xa4iskansojen sankarina._NEWLINE_Ensimm\xc3\xa4ist\xc3\xa4 kapinaa hallitusta vastaan kutsuttiin Redjoen kapinaksi. Kapinan p\xc3\xa4\xc3\xa4tteeksi Rielin muodostama v\xc3\xa4liaikaishallitus m\xc3\xa4\xc3\xa4ritteli ehdot, joilla uusi Manitoban provinssi liittyi Kanadan valtioliittoon (engl. Canadian Confederation). Riel joutui kuitenkin kapinan aikana tapahtuneen Thomas Scottin teloituksen takia pakenemaan maasta Yhdysvaltoihin. T\xc3\xa4st\xc3\xa4 tahrasta huolimatta h\xc3\xa4nen suosionsa s\xc3\xa4ilyi. Maanpaossa ollessaan Riel valittiin parlamenttiin kolme eri kertaa, mutta h\xc3\xa4n ei voinut ottaa paikkoja vastaan. H\xc3\xa4n meni maanpaossa ollessaan vuonna 1881 naimisiin Montanassa ja sai my\xc3\xb6hemmin kaksi lasta._NEWLINE_Riel palasi maanpaosta nykyisen Saskatchewanin provinssin alueelle edustaakseen m\xc3\xa9tis-kansaa mielenilmauksessa hallitusta vastaan vuonna 1885. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 mielenosoitus laajeni Saskatchewanin kapinaksi, jota taltuttamaan mobilisoitiin armeija. Saskatchewanin kapina p\xc3\xa4\xc3\xa4ttyi Rielin vangitsemiseen ja tuomitsemiseen valtiopetoksesta kuolemaan. Ranskankielisess\xc3\xa4 Kanadassa Rielilla oli kuitenkin merkitt\xc3\xa4v\xc3\xa4\xc3\xa4 kannatusta, ja h\xc3\xa4nen tuomionsa takia suhteet ranskan- ja englanninkielisen Kanadan v\xc3\xa4lill\xc3\xa4 viileniv\xc3\xa4t._NEWLINE_Manitoban provinssissa helmikuun 3. maanantai on nimetty Louis Rielin p\xc3\xa4iv\xc3\xa4ksi, joka on virallinen juhlap\xc3\xa4iv\xc3\xa4.\n_START_SECTION_\nNuoruusvuodet\n_START_PARAGRAPH_\nRiel syntyi vuonna 1844 Louis Riel vanhemman ja Julie Lagimodi\xc3\xa8ren perheeseen Hudson\'s Bay Companyn hallinnoimalla Rupertinmaan alueella Red River Colonyss\xc3\xa4, joka sijaitsi nykyisen Winnipegin kaupungin l\xc3\xa4heisyydess\xc3\xa4. Alueen asukkaat koostuivat p\xc3\xa4\xc3\xa4osin cree-, ojibwa- ja saulteaux-intiaaniheimoista, m\xc3\xa9tis-kansasta, kanadanranskalaisista, skotlantilaisista ja englantilaisten j\xc3\xa4lkel\xc3\xa4isist\xc3\xa4._NEWLINE_Perheess\xc3\xa4 oli kaikkiaan 11 lasta, joista Louis oli vanhin. Rielit olivat paikallisesti tunnettu ja hyv\xc3\xa4maineinen m\xc3\xa9tis-perhe. Louis Rielin \xc3\xa4idin vanhemmat olivat Jean-Baptiste Lagimodi\xc3\xa8re ja Marie-Anne Gaboury, joiden perhe oli yksi ensimm\xc3\xa4isist\xc3\xa4, jo vuonna 1812 Red River Colonyyn muuttaneista siirtolaisperheist\xc3\xa4. Heid\xc3\xa4t tunnettiin hartaana katolilaisena ydinperheen\xc3\xa4._NEWLINE_Louis Riel vanhempi johti kansanliikett\xc3\xa4, joka pyrki vapauttamaan Guillaume Sayerin, joka oli vangittu laittomista turkiskaupoista Hudson\'s Bay Companyn omistamalla alueella, jossa sill\xc3\xa4 oli monopoli. Kansanliike onnistui vapauttamaan Sayerin, mik\xc3\xa4 merkitsi samalla turkismonopolin loppumista. Tapahtuman luonteen ja julkisuuden takia Rielien nimi tunnettiin nyt koko Redjoen alueella._NEWLINE_Louis (nuorempi) k\xc3\xa4vi aluksi roomalaiskatolisen kirkon koulua Saint Bonifacessa. 13 vuotta t\xc3\xa4ytetty\xc3\xa4\xc3\xa4n h\xc3\xa4n siirtyi piispa Alexandre Tach\xc3\xa9n opetettavaksi. Tach\xc3\xa9 yritti innostaa m\xc3\xa9tis-nuoria pappisuralle. Vuonna 1858 h\xc3\xa4n l\xc3\xa4hetti Louisin jatkamaan opiskelujaan Society of Saint-Sulpicen seminaarikoulussa, Petit S\xc3\xa9minaire of Montr\xc3\xa9alissa._NEWLINE_Aikalaisten kertomusten mukaan Louis menestyi kieliss\xc3\xa4, luonnontieteiss\xc3\xa4 ja filosofiassa, mutta h\xc3\xa4nen toistuvat ja ennalta-arvaamattomat mielentilan vaihtelunsa oli pantu my\xc3\xb6s merkille._NEWLINE_Saatuaan uutisen is\xc3\xa4ns\xc3\xa4 ennenaikaisesta kuolemasta vuonna 1864 Louis menetti kiinnostuksensa pappiskoulutukseen. H\xc3\xa4n lopetti opintonsa kokonaan maaliskuussa 1865. Jonkin aikaa h\xc3\xa4n osallistui osa-aikaisena oppilaana Harmaiden nunnien kouluun, mutta joutui lopettamaan opiskelun koulun s\xc3\xa4\xc3\xa4nt\xc3\xb6jen rikkomisen vuoksi. Louis j\xc3\xa4i asumaan Montr\xc3\xa9aliin t\xc3\xa4tins\xc3\xa4 Lucie Rielin luokse. Yli vuosi opintojensa keskeytymisen j\xc3\xa4lkeen is\xc3\xa4ns\xc3\xa4 kuoleman johdosta rahavaikeuksiin joutunut Louis sai ty\xc3\xb6paikan Rodolphe Laflammen omistamasta asianajotoimistosta._NEWLINE_Samoihin aikoihin h\xc3\xa4nell\xc3\xa4 oli ep\xc3\xa4onnistunut suhde nuoreen naiseen nimelt\xc3\xa4 Marie-Julie Guernon. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 suhde eteni kihlaukseen saakka, mutta Marie-Julien vanhemmat eiv\xc3\xa4t hyv\xc3\xa4ksyneet suhdetta m\xc3\xa9tis-miehen kanssa, joten kihlaus purettiin. Vuoden 1866 aikana Louis menetti mielenkiintonsa lakimiehen ammattiin ja p\xc3\xa4\xc3\xa4tti muuttaa pois Qu\xc3\xa9becist\xc3\xa4. Yst\xc3\xa4v\xc3\xa4t kertoivat h\xc3\xa4nen tehneen satunnaisia t\xc3\xb6it\xc3\xa4 Chicagossa, jossa h\xc3\xa4n asui runoilijayst\xc3\xa4v\xc3\xa4ns\xc3\xa4 Louis-Honor\xc3\xa9 Fr\xc3\xa9chetten kanssa ja kirjoitti omia runojaan Alphonse de Lamartinen tyyli\xc3\xa4 mukaillen. H\xc3\xa4n toimi my\xc3\xb6s konttoristina Saint Paulissa Minnesotassa ennen palaamistaan Kanadan Red River Colonyyn 26. hein\xc3\xa4kuuta 1868.\n_START_SECTION_\nRiel nousee johtajaksi\n_START_PARAGRAPH_\nElokuun loppupuolella pit\xc3\xa4m\xc3\xa4ss\xc3\xa4\xc3\xa4n puheessa Louis tuomitsi maanmittaustoimet, koska Kanadan hallitus ei ollut neuvotellut maansiirron vaikutuksista ja ehdoista alkuper\xc3\xa4isv\xc3\xa4est\xc3\xb6n kanssa. 11. lokakuuta 1869 joukko m\xc3\xa9tisej\xc3\xa4 pakotti maanmittausryhm\xc3\xa4n keskeytt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n ty\xc3\xb6ns\xc3\xa4. Joukko kutsui itse\xc3\xa4\xc3\xa4n nimell\xc3\xa4 "M\xc3\xa9tis National Committee", johtajinaan ministeri Louis Riel ja presidentti John Bruce._NEWLINE_Tapahtuman johdosta Hudson\'s Bay Companyn hallinnossa oleva Assiniboian tuomioistuin kutsui ryhm\xc3\xa4n kuultavakseen. Kuulustelussa Louis Riel ilmoitti ryhm\xc3\xa4n est\xc3\xa4v\xc3\xa4n kaikki hallituksen yritykset ottaa alueet haltuunsa, kunnes se neuvottelisi ehdoista m\xc3\xa9tisien kanssa. Kenraalikuvern\xc3\xb6\xc3\xb6rin nimitt\xc3\xa4m\xc3\xa4 McDougall joukkoineen yritti matkustaa alueelle, mutta 2. marraskuuta heid\xc3\xa4n etenemisens\xc3\xa4 estettiin. McDougall joutui k\xc3\xa4\xc3\xa4ntym\xc3\xa4\xc3\xa4n paluumatkalle l\xc3\xa4hell\xc3\xa4 nykyist\xc3\xa4 Yhdysvaltain rajaa. Saman p\xc3\xa4iv\xc3\xa4n aikana Rielin johtama metis-joukko otti haltuunsa Fort Garryn linnoituksen._NEWLINE_6. marraskuuta Riel kutsui alueen englanninkieliset siirtolaiset ja m\xc3\xa9tisien edustajat neuvottelemaan tilanteesta. 1. joulukuuta h\xc3\xa4n esitti luettelon ehdoista ja oikeuksista, joilla he suostuisivat yhteisty\xc3\xb6h\xc3\xb6n. Suurin osa alueen asukkaista hyv\xc3\xa4ksyi ehdot ja m\xc3\xa9tisien oikeudet, mutta v\xc3\xa4hemmist\xc3\xb6\xc3\xb6n j\xc3\xa4\xc3\xa4neet \xc3\xa4\xc3\xa4rikanadalaiset vastustajat perustivat Canadian Party -puolueen John Christian Schultzin Charles Mairin, eversti John Stoughton Dennissin  ja majuri Charles Boultonin  johdolla. McDougall m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4si Dennissin kokoamaan asukkaista joukon aseistettuja miehi\xc3\xa4, mutta siirtolaiset eiv\xc3\xa4t olleet kiinnostuneet nousemaan aseelliseen vastarintaan. Schultz onnistui v\xc3\xa4rv\xc3\xa4\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n noin viidenkymmenen miehen vahvuisen joukon, joka linnoittautui h\xc3\xa4nen kotiinsa ja omistamaansa kauppaan. Riel m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4si talon piiritett\xc3\xa4v\xc3\xa4ksi ja lukum\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4isesti alakynteen j\xc3\xa4\xc3\xa4neet englantilaiset antautuivat pian t\xc3\xa4m\xc3\xa4n j\xc3\xa4lkeen, jolloin heid\xc3\xa4t vangittiin ja kuljetettiin Fort Garryn linnoitukseen.\n_START_SECTION_\nV\xc3\xa4liaikaishallitus\n_START_PARAGRAPH_\nSaatuaan uutiset tapahtumista Ottawa l\xc3\xa4hetti kolme neuvottelijaa Red River Colonyyn, mukanaan Hudson\'s Bay Companyn edustaja Donald Alexander Smith. Ennen valtuuskunnan saapumista, 8. joulukuuta M\xc3\xa9tis National Committee perusti v\xc3\xa4liaikaishallituksen, joka valitsi presidentikseen 27. joulukuuta Louis Rielin. Riel tapasi Ottawan l\xc3\xa4hett\xc3\xa4m\xc3\xa4t neuvottelijat 5. ja 6. tammikuuta, mutta neuvottelijat eiv\xc3\xa4t hyv\xc3\xa4ksyneet Rielin ehtoja. Smith p\xc3\xa4\xc3\xa4tti keskustella kansalaisten kanssa julkisissa kokouksissa. H\xc3\xa4n kutsui asukkaat koolle 19. ja 20. tammikuuta ja yritti vakuuttaa asukkaat Kanadan valtion pyrkimysten puolelle. Riel reagoi kutsumalla koolle oman kokouksensa, jossa m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4llisesti tasan jakautuneet englantilaiset ja ranskalaiset p\xc3\xa4\xc3\xa4siv\xc3\xa4t sopuun ehdoista ja oikeuksista, jotka esitett\xc3\xa4isiin Ottawan neuvottelijoille. 7. helmikuuta Riel toi uuden ehdotuksen Smithin n\xc3\xa4ht\xc3\xa4v\xc3\xa4ksi, ja molemmat siunasivat sen l\xc3\xa4hett\xc3\xa4misen Ottawaan hallituksen hyv\xc3\xa4ksytt\xc3\xa4v\xc3\xa4ksi. V\xc3\xa4liaikaishallitus jatkoi toimintaansa julkaisemalla New Nation -sanomalehte\xc3\xa4 ja perustamalla Assiniboian hallituksen s\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n lakialoitteita.\n_START_SECTION_\nEnglantilaisten vastustus ja Thomas Scottin teloitus\n_START_PARAGRAPH_\nCanadian party -puolueella oli vahva kannatus politiikassa, mutta sen johtohenkil\xc3\xb6t jatkoivat suunnitelmiaan v\xc3\xa4liaikaishallituksen kukistamiseksi. Puolue koki kovan takaiskun 17. helmikuuta, kun 48 heid\xc3\xa4n miest\xc3\xa4\xc3\xa4n vangittiin Fort Garryn l\xc3\xa4hist\xc3\xb6ll\xc3\xa4, joukossaan Boulton ja Thomas Scott._NEWLINE__NEWLINE_Oikeudenk\xc3\xa4ynniss\xc3\xa4 tuomari Ambroise-Dydime L\xc3\xa9pine tuomitsi Boultonin kuolemaan toimistaan v\xc3\xa4liaikaishallitusta vastaan. H\xc3\xa4net kuitenkin armahdettiin, mink\xc3\xa4 Scott katsoi johtuvan m\xc3\xa9tisien heikkoudesta. Scott riiteli toistuvasti vartijoidensa kanssa, ja h\xc3\xa4net tuomittiin kuolemaan tottelemattomuudesta ja v\xc3\xa4liaikaishallituksen m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4ysvallan tunnustamatta j\xc3\xa4tt\xc3\xa4misest\xc3\xa4. Rieli\xc3\xa4 vedottiin useaan otteeseen armahtamaan Scott, mutta t\xc3\xa4m\xc3\xa4n kerrotaan vastanneen: _NEWLINE_\xc2\xbb"engl. I have done three good things since I have commenced: I have spared Boulton\'s life at your instance, I pardoned Gaddy, and now I shall shoot Scott."_NEWLINE_ (suom. Olen tehnyt aloitettuani kolme hyv\xc3\xa4\xc3\xa4 ty\xc3\xb6t\xc3\xa4: s\xc3\xa4\xc3\xa4stin vaatimuksestanne Boultonin hengen, armahdin Gaddyn, ja nyt minun on ammuttava Scott) \xc2\xbb _NEWLINE_Scott teloitettiin ampumalla 4. maaliskuuta. Vuosien saatossa on k\xc3\xa4yty paljon keskustelua Rielin todellisista motiiveista. Virallisesti h\xc3\xa4nen sanotaan halunneen n\xc3\xa4ytt\xc3\xa4\xc3\xa4 Ottawalle, ett\xc3\xa4 m\xc3\xa9tisien kansannousu on syyt\xc3\xa4 ottaa vakavasti.\n_START_SECTION_\nManitoban perustaminen ja Wolseleyn sotaretki\n_START_PARAGRAPH_\nV\xc3\xa4liaikaishallituksen edustajat matkustivat Ottawaan maaliskuussa. Thomas Scottin teloituksen johdosta he kohtasivat vaikeuksia neuvotteluiden alussa, mutta onnistuivat lopulta keskustelemaan p\xc3\xa4\xc3\xa4ministeri Macdonaldin ja George-\xc3\x89tienne Cartierin kanssa. Osapuolet p\xc3\xa4\xc3\xa4siv\xc3\xa4t pian sopimukseen ehdoista ja oikeuksista, jotka loivat perustan 12. toukokuuta 1870 s\xc3\xa4\xc3\xa4detylle Manitoba Act -laille, joka m\xc3\xa4\xc3\xa4ritteli Manitoban provinssin Kanadan liittovaltioon yhdistymisen ehdot. Neuvoitteluista huolimatta osapuolet eiv\xc3\xa4t p\xc3\xa4\xc3\xa4sseet yhteisymm\xc3\xa4rrykseen v\xc3\xa4liaikaishallituksen j\xc3\xa4senten armahtamisesta._NEWLINE_Osoittaakseen m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4ysvaltansa ja pys\xc3\xa4ytt\xc3\xa4\xc3\xa4kseen yhdysvaltalaiset laajennusmieliset, Kanadan armeijan eversti Garnet Wolseleyn johtama yksikko l\xc3\xa4hetettiin Red River Colonyyn. Virallisesti armeijan yksik\xc3\xb6n teht\xc3\xa4v\xc3\xa4n\xc3\xa4 oli rauhan yll\xc3\xa4pit\xc3\xa4minen alueella, mutta Riel sai tiedon, jonka mukaan yksik\xc3\xb6n tarkoituksena oli h\xc3\xa4nen teloittaminen. Riel pakeni Red River Colonyst\xc3\xa4 ennen sotilaiden saapumista. Sotilasyksik\xc3\xb6n saapuminen 20. elokuuta merkitsi Redjoen kapinan loppumista.\n_START_SECTION_\nMahdollinen armahdus\n_START_PARAGRAPH_\nAlueen varakuvern\xc3\xb6\xc3\xb6riksi nimitetty Adams George Archibald saapui siirtokuntaan 2. syyskuuta 1870 ja otti virallisesti alueen hallintaansa. Ep\xc3\xa4onnistuttuaan armahduksen saamisessa kapinan aikaisista toimistaan Louis Riel pakeni maasta silloisessa Dakota Territoryss\xc3\xa4 sijainneeseen St. Joseph\'s -kirkon suojiin. Siirtokuntaan j\xc3\xa4\xc3\xa4neet Rielin kannattajat kokivat suurta painostusta ja vihamielisyyksi\xc3\xa4 kanadalaisten sotilaiden taholta. Joulukuussa 1870 pidetyiss\xc3\xa4 Manitoban ensimm\xc3\xa4isiss\xc3\xa4 vaaleissa monia Rielin kannattajia valittiin uuteen parlamenttiin, mist\xc3\xa4 johtuen Riel toivoi pian saavansa armahduksen. Rahahuolet ja stressi aiheuttivat vakavia terveydellisi\xc3\xa4 ongelmia ja viiv\xc3\xa4styttiv\xc3\xa4t h\xc3\xa4nen paluutaan Manitobaan vuoden 1871 toukokuulle saakka._NEWLINE_Siirtokuntaa kohtasi uusi uhka Yhdysvalloista, josta feenil\xc3\xa4iset yrittiv\xc3\xa4t hy\xc3\xb6k\xc3\xa4t\xc3\xa4 Redjoen kapinaan osallistuneen William Bernard O\'Donoghuen johdolla. Uhan vakavuutta liioiteltiin, mist\xc3\xa4 johtuen Archibald kutsui vapaaehtoisia tarttumaan aseisiin. Vapaaehtoisista koottiin aseistettuja ratsujoukkoja, joista yht\xc3\xa4 Riel johti. Archibaldin tarkastaessa joukkojaan St. Bonifacessa h\xc3\xa4n henkil\xc3\xb6kohtaisesti k\xc3\xa4tteli Rieli\xc3\xa4 ja t\xc3\xa4ll\xc3\xa4 eleell\xc3\xa4 ilmaisi aikaisempien kaunojen unohtamisen. Uutisten Rielin paluusta saavuttua Ontarioon Mair- ja Canada First -liikkeet aloittivat laajan kampanjan Rieli\xc3\xa4 ja Archibaldia vastaan._NEWLINE_P\xc3\xa4\xc3\xa4ministeri Macdonald valmistautui vuoden 1872 parlamenttivaaleihin ja halusi v\xc3\xa4hent\xc3\xa4\xc3\xa4 kiistoja Qu\xc3\xa9becin ja Ontarion v\xc3\xa4lill\xc3\xa4. H\xc3\xa4n tarjosi Rielille 1\xc2\xa0000 dollaria lahjuksena, jos h\xc3\xa4n suostuisi l\xc3\xa4htem\xc3\xa4\xc3\xa4n vapaaehtoiseen maanpakoon. Lis\xc3\xa4ksi Smith tarjosi 600 puntaa h\xc3\xa4nen perheelleen. Riel hyv\xc3\xa4ksyi ehdot ja saapui Saint Paulin kaupunkiin 2. maaliskuuta 1872. Riel palasi takaisin Manitobaan jo kes\xc3\xa4kuun loppupuolella ja p\xc3\xa4\xc3\xa4tti asettua ehdokkaaksi tulevissa parlamenttivaaleissa. H\xc3\xa4n luopui my\xc3\xb6hemmin ehdokkuudestaan antaen mahdollisuuden Cartierille, joka oli tukenut Rielin armahdusta. Cartier valittiin edustajaksi ollen ainoa ehdokas Provencherin vaalipiiriss\xc3\xa4. Rielin toiveet virallisesta armahduksesta hiipuivat nopeasti Cartierin kuoltua 20. toukokuuta 1873. Vuoden 1873 vaaleissa Riel ainoana ehdokkaana tuli valituksi, mutta joutui j\xc3\xa4lleen pakenemaan, koska h\xc3\xa4net etsint\xc3\xa4kuulutettiin syyskuussa. Thomas Scottin oikeudenk\xc3\xa4ynnin tuomarina toiminut L\xc3\xa9pine vangittiin odottamaan oikeudenk\xc3\xa4ynti\xc3\xa4. Riel matkusti Montrealiin, mutta pid\xc3\xa4tt\xc3\xa4misen tai salamurhan pelossa h\xc3\xa4n ei istunut kansanedustajana parlamentissa. Ontarion johtaja Edward Blake oli luvannut 5\xc2\xa0000 dollarin palkkion Rielin vangitsemiseksi. Riel oli ainoa kansanedustaja, joka ei osallistunut Pacific Scandal -tapauksen k\xc3\xa4sittelyyn 1873, jossa p\xc3\xa4\xc3\xa4ministeri Macdonaldia syytettiin lahjusten ottamisesta Canadian Pacific Railwaylt\xc3\xa4. Skandaali johti Macdonaldin hallituksen eroon marraskuussa. Liberaalisen puolueen johtaja Alexander Mackenziest\xc3\xa4 tuli v\xc3\xa4liaikainen p\xc3\xa4\xc3\xa4ministeri ja uudet vaalit j\xc3\xa4rjestettiin tammikuussa 1874. Liberaalit ja Mackenzie muodostivat uuden hallituksen, mutta Riel onnistui s\xc3\xa4ilytt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n edustajanpaikkansa suurella \xc3\xa4\xc3\xa4nienemmist\xc3\xb6ll\xc3\xa4 kilpailijaansa J. Hameliniin n\xc3\xa4hden. Vahvistaakseen edustajapaikkansa, Rielin t\xc3\xa4ytyi valitsemisensa j\xc3\xa4lkeen k\xc3\xa4yd\xc3\xa4 allekirjoittamassa nimens\xc3\xa4 rekister\xc3\xb6intikirjaan. T\xc3\xa4m\xc3\xa4n h\xc3\xa4n teki valeasun turvin tammikuussa. Rielin vastustaja Schultz valittiin kansanedustajaksi Lisgarin vaalipiirist\xc3\xa4  T\xc3\xa4m\xc3\xa4 jatkoi parlamentissa Rielin vastaisia toimiaan ja onnistui saamaan h\xc3\xa4net erotettua 16. huhtikuuta 1874. Uusissa vaaleissa Riel valittiin j\xc3\xa4lleen Provencherin vaalipiirist\xc3\xa4 ainoana ehdokkaana, muttei h\xc3\xa4n viel\xc3\xa4k\xc3\xa4\xc3\xa4n pystynyt ottamaan tointa vastaan. Rielin sinnittelyll\xc3\xa4 oli symbolinen merkitys m\xc3\xa9tiseille. My\xc3\xb6s kansan mielipide Qu\xc3\xa9becissa oli h\xc3\xa4nen puolellaan.\n_START_SECTION_\nPakovuodet ja mielisairaus\n_START_PARAGRAPH_\nRiel asui oblaattiseurakunnan pappien luona Plattsburgin kyl\xc3\xa4ss\xc3\xa4 New Yorkin l\xc3\xa4hist\xc3\xb6ll\xc3\xa4. Seurakunnan pappien johdolla h\xc3\xa4n tapasi l\xc3\xa4hell\xc3\xa4 sijaitsevan Keesevillen kyl\xc3\xa4ss\xc3\xa4 asuvan is\xc3\xa4 Fabien Martin Barnab\xc3\xa9n, joka kertoi uutiset L\xc3\xa9pinen kohtalosta. Scottin murhaoikeudenk\xc3\xa4ynti L\xc3\xa9pine\xc3\xa4 vastaan oli aloitettu 13. lokakuuta 1874, ja sen p\xc3\xa4\xc3\xa4tteeksi h\xc3\xa4net tuomittiin syyllisen\xc3\xa4 kuolemaan. Tuomiosta johtuen Quebecin lehdist\xc3\xb6ss\xc3\xa4 k\xc3\xa4ytiin kiivasta keskustelua, jossa vaadittiin L\xc3\xa9pinen ja Rielin armahtamista. P\xc3\xa4\xc3\xa4ministeri Mackenzie koki joutuvansa ahtaalle ranskankielisen ja Ontarion vaatimusten v\xc3\xa4lill\xc3\xa4. H\xc3\xa4nen avukseen tuli Kanadan kenraalikuvern\xc3\xb6\xc3\xb6ri lordi Dufferin, joka armahti L\xc3\xa9pinen tammikuussa 1875. Armahdus avasi p\xc3\xa4\xc3\xa4ministerille mahdollisuuden k\xc3\xa4sitell\xc3\xa4 Rielin armahtamista hallituksessa. Riel sai vapautensa sill\xc3\xa4 ehdolla, ett\xc3\xa4 pysyisi maanpaossa viisi vuotta._NEWLINE_Pakovuosinaan Riel oli kiinnostunut l\xc3\xa4hinn\xc3\xa4 uskonnollisista asioista, eik\xc3\xa4 juuri piitannut maallisisesta menosta. Keskusteltuaan quebecil\xc3\xa4isen roomalaiskatolisen papin kanssa h\xc3\xa4n uskoi enenev\xc3\xa4ss\xc3\xa4 m\xc3\xa4\xc3\xa4rin olevansa jumalan valitsema johtaja m\xc3\xa9tis-kansalle. My\xc3\xb6hemm\xc3\xa4t el\xc3\xa4m\xc3\xa4kertojen kirjoittajat ovat uskoneet h\xc3\xa4nen k\xc3\xa4rsineen mielenterveysongelmista, kuten narsismista ja megalomaniasta. Rielin terveyden heikentyess\xc3\xa4 ja luonteen muututtua v\xc3\xa4kivaltaiseen suuntaan h\xc3\xa4net toimitettiin Montrealissa asuvan enonsa John Leen hoidettavaksi. Rielin h\xc3\xa4iritty\xc3\xa4 jumalanpalvelusta Lee l\xc3\xa4hetti h\xc3\xa4net 6. maaliskuuta 1876 Longue-Pointessa, Quebecissa sijaitsevaan mielisairaalaan, jonne h\xc3\xa4net kirjattiin keksityll\xc3\xa4 nimell\xc3\xa4 Louis R. David.Laitoksen l\xc3\xa4\xc3\xa4k\xc3\xa4rit pelk\xc3\xa4siv\xc3\xa4t jonkun tunnistavan h\xc3\xa4net ja siirsiv\xc3\xa4t h\xc3\xa4net Beauportin mielisairaalaan salanimell\xc3\xa4 "Louis Larochelle". Rielin k\xc3\xa4rsiess\xc3\xa4 satunnaisista kohtauksista h\xc3\xa4n jatkoi uskonnollista kirjoittamistaan. H\xc3\xa4nen kirjoituksensa oli sekoitus kristillisi\xc3\xa4 ja juutalaisia traditioita. Lopulta h\xc3\xa4n kutsui itse\xc3\xa4\xc3\xa4n Louis "David" Rieliksi, uuden mantereen profeetaksi. Riel rukoili seisten tuntikausia palvelijan auttaessa pit\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n h\xc3\xa4nen k\xc3\xa4sivarsiaan ristin muodossa. Mielenterveysongelmat paranivat lopulta, ja h\xc3\xa4net vapautettiin 23. tammikuuta 1878 sill\xc3\xa4 ehdolla, ett\xc3\xa4 h\xc3\xa4n lupaisi el\xc3\xa4\xc3\xa4 hiljaiseloa. Riel palasi takaisin Keesevilleen, jossa h\xc3\xa4n rakastui Fabien Barnab\xc3\xa9n tytt\xc3\xa4reen Evelina Martin Barnab\xc3\xa9en. Riel ei rahavaikeuksien vuoksi kuitenkaan pystynyt ehdottamaan avioliittoa. H\xc3\xa4n palasikin l\xc3\xa4nteen toivoen morsion seuraavan per\xc3\xa4ss\xc3\xa4. Evelina Barnab\xc3\xa9 ei kuitenkaan katsonut el\xc3\xa4m\xc3\xa4n preerialla soveltuvan h\xc3\xa4nelle. Heid\xc3\xa4n kirjeenvaihtonsa p\xc3\xa4\xc3\xa4ttyi pian.\n_START_SECTION_\nMontana ja perhe\n_START_PARAGRAPH_\nRiel palasi St. Pauliin syksyll\xc3\xa4 1878, jossa h\xc3\xa4n tapasi perhett\xc3\xa4\xc3\xa4n ja yst\xc3\xa4vi\xc3\xa4\xc3\xa4n. Ajanjakso oli nopean muutoksen aikaa Redjoen alueen m\xc3\xa9tiseille. Heid\xc3\xa4n p\xc3\xa4\xc3\xa4riistansa biisonien m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4 harveni voimakkaasti, ja maa-alueita myytiin h\xc3\xa4ik\xc3\xa4ilem\xc3\xa4tt\xc3\xb6mille liikemiehille, jotka myiv\xc3\xa4t ne edelleen suurella voitolla. Monien muiden Redjoen alueen m\xc3\xa9tisien tavoin h\xc3\xa4n matkusti kauemmas l\xc3\xa4nteen Montanan territorion alueelle. Riel toimi tulkkina ja kauppiaana Fort Bentonin kunnassa, jossa h\xc3\xa4n n\xc3\xa4ki monien alkuper\xc3\xa4isasukkaiden ja m\xc3\xa9tisien sortuvan alkoholismiin ja todisti sen rapauttavan vaikutuksen. Riel p\xc3\xa4\xc3\xa4tti toimia, mutta ep\xc3\xa4onnistui yrityksess\xc3\xa4\xc3\xa4n rajoittaa viskikauppaa. 28. huhtikuuta 1881 h\xc3\xa4n "maan tapojen mukaan" meni naimisiin nuoren m\xc3\xa9tisin, Marguerite Monet Bellehumeurin kanssa (1861\xe2\x80\x931886). Heille syntyi kaikkiaan kolme lasta, Jean-Louis (1882\xe2\x80\x931908), Marie-Ang\xc3\xa9lique (1883\xe2\x80\x931897) ja poika joka syntyi ja kuoli 21. lokakuuta 1885, vain kuukausi ennen Rielin hirtt\xc3\xa4mist\xc3\xa4._NEWLINE_Montanassa ollessaan Riel osallistui politiikkaan ja vuonna 1882 kampanjoi Rebulikaanisen puolueen riveiss\xc3\xa4. H\xc3\xa4n nosti kanteen vaalivilpist\xc3\xa4 Demokraattista puoluetta vastaan, mutta joutui itse vastavuoroisesti syytetyksi houkuteltuaan petoksellisesti Britannian kansalaisia osallistumaan vaaleihin. Vastineena Riel p\xc3\xa4\xc3\xa4tti hakea Yhdysvaltain kansalaisuutta, joka h\xc3\xa4nelle my\xc3\xb6nnettiin 16. maaliskuuta 1883. Vuonna 1884 Riel asettui aloilleen perheens\xc3\xa4 kanssa ja toimi opettajana St. Peterin jesuiittakirkossa Sun Riverin alueella Montanassa.\n_START_SECTION_\nSaskatchewanin territorion kaunat\n_START_PARAGRAPH_\nRedjoen kapinan j\xc3\xa4lkeen monet m\xc3\xa9tisit matkasivat l\xc3\xa4nteen ja asettuivat Saskatchewanjokilaaksoon, etenkin Saskatchewanjoen etel\xc3\xa4haaran varteen l\xc3\xa4helle Saint-Laurentin l\xc3\xa4hetysasemaa, joka sijaitsee l\xc3\xa4hell\xc3\xa4 nykyist\xc3\xa4 St. Laurent de Grandinia. 1880-luvulla siirtolaiset kuitenkin havaitsivat ettei l\xc3\xa4nteen muuttaminen ratkaissut alkuper\xc3\xa4isasukkaiden ongelmia. Biisonien katoaminen aiheutti cree-, mustajalka- ja First Nations-intiaanien keskuudessa l\xc3\xa4hes n\xc3\xa4l\xc3\xa4nh\xc3\xa4t\xc3\xa4\xc3\xa4, jota pahensi valtion tukien leikkaukset 1883 ja treaty-lupausten hoitamatta j\xc3\xa4tt\xc3\xa4minen. M\xc3\xa9tisien haluttiin lopettavan mets\xc3\xa4stys ja keskittyv\xc3\xa4n maanviljelyyn, mutta muutos ei ollut helppo monimutkaisen maanomistusbyrokratian vuoksi. Ongelmat olivat samansuuntaisia kuin aikaisemmin Manitobassa. Siirtolaisia Euroopasta ja maan it\xc3\xa4-osista muutti suurin m\xc3\xa4\xc3\xa4rin alueelle ja kohtasivat samat byrokratiaongelmat. K\xc3\xa4yt\xc3\xa4nn\xc3\xb6ss\xc3\xa4 kaikilla alueen asukkailla oli jonkinlaista kaunaa hallintoa vastaan. Vuonna 1884 englantilaiset siirtolaiset, anglo-m\xc3\xa9tisit ja m\xc3\xa9tisit pitiv\xc3\xa4t kokouksia ja yrittiv\xc3\xa4t taivutella vastahakoista alueen hallintoa helpottamaan byrokratiaa. 24. maaliskuuta Batochen kyl\xc3\xa4ss\xc3\xa4 pidetyss\xc3\xa4 kokouksessa kolmekymment\xc3\xa4 etel\xc3\xa4isen alueen m\xc3\xa9tisi\xc3\xa4 p\xc3\xa4\xc3\xa4tti ehdottaa Rieli\xc3\xa4 palaamaan takaisin ja edustamaan heid\xc3\xa4n asiaansa. 6. toukokuuta "Settler\'s Union" kokoontui keskustelemaan asiasta. Kokoukseen osallistui m\xc3\xa9tisej\xc3\xa4, englanninkielisi\xc3\xa4 edustajia Prince Albertista, sek\xc3\xa4 m\xc3\xa9tisien kannattaja, Ontariosta kotoisin oleva siirtolainen William Henry Jackson, joka tunnettiin my\xc3\xb6s nimell\xc3\xa4 "Honor\xc3\xa9 Jackson" ja anglo-m\xc3\xa9tisi James Isbister.  Kokouksessa p\xc3\xa4\xc3\xa4tettiin l\xc3\xa4hett\xc3\xa4\xc3\xa4 valtuuskunta Rielin johdolla neuvottelemaan Kanadan hallituksen kanssa.\n_START_SECTION_\nRielin paluu\n_START_PARAGRAPH_\nRieli\xc3\xa4 tapaamaan l\xc3\xa4htev\xc3\xa4n retkikunnan johtajana toimi tunnettu biisonin mets\xc3\xa4st\xc3\xa4j\xc3\xa4 ja Saint-Laurentin m\xc3\xa9tisien johtaja Gabriel Dumont. Dumont ja Riel olivat tavanneet aikaisemmin Manitobassa. James Isbister oli joukon ainoa anglo-m\xc3\xa9tisi. Riel oli helposti taivuteltavissa asian kannalle, eik\xc3\xa4 t\xc3\xa4m\xc3\xa4 sin\xc3\xa4ll\xc3\xa4\xc3\xa4n ollut yll\xc3\xa4tys h\xc3\xa4nen edelleen uskoessa olevansa m\xc3\xa9tisien valittu johtaja ja uusi kristillinen profeetta. Riel toivoi samalla pystyv\xc3\xa4ns\xc3\xa4 edist\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n omaa aluevaatimustaan Manitobassa. Seurue l\xc3\xa4hti matkaan 4. kes\xc3\xa4kuuta ja saapui Batocheen 5. hein\xc3\xa4kuuta. Saavuttuaan m\xc3\xa9tisit ja englantilaissiirtolaiset olivat Rielille suopeita ja kuuntelivat h\xc3\xa4nen lukuisia puheitaan, joissa h\xc3\xa4n kehotti kansaa maltillisesti neuvottelemaan asiasta. Kes\xc3\xa4kuussa 1884 creep\xc3\xa4\xc3\xa4llik\xc3\xb6t Big Bear ja Poundmaker suunnittelivat oman kanteen l\xc3\xa4hett\xc3\xa4mist\xc3\xa4 ja keskustelivat samalla Rielin kanssa. Intiaanien vaatimukset poikkesivat suuresti siirtolaisista, joten keskusteluissa ei p\xc3\xa4\xc3\xa4sty yhteisymm\xc3\xa4rrykseen. Rielin innoittamana Honor\xc3\xa9 Jackson ja l\xc3\xa4hialueiden edustajat laativat oman luonnoksensa anomuksesta. 28. hein\xc3\xa4kuuta Jacksonin toimiessa sihteerin\xc3\xa4 m\xc3\xa9tisien ja englanninkielisten edustajat p\xc3\xa4\xc3\xa4siv\xc3\xa4t sopuun asiakirjasta, jossa esiteltiin alueen asukkaiden ongelmat ja vaatimukset hallitukselle. Samaan aikaan Rielin kannatus rakoili h\xc3\xa4nen uskonnollisten puheidensa poiketessa katolilaisen kirkon opeista. Pappi Alexis Andr\xc3\xa9 varoitti h\xc3\xa4nt\xc3\xa4 sekoittamasta politiikkaa ja uskontoa. Vastineeksi kuvern\xc3\xb6\xc3\xb6rikenraalin ja intiaaniasiamies Edgar Dewdneyn lahjuksista paikallinen englanninkielinen sanomalehti liittyi Rielin ankariin arvostelijoihin. T\xc3\xa4st\xc3\xa4 huolimatta ty\xc3\xb6 jatkui, ja 16. joulukuuta Riel l\xc3\xa4hetti Jacksonin johdolla valmistellun asiakirjan hallitukselle ja suositteli neuvottelijaryhm\xc3\xa4n l\xc3\xa4hett\xc3\xa4mist\xc3\xa4 asiakirjan mukana. P\xc3\xa4\xc3\xa4ministeri Macdonaldin valtiosihteeri Joseph-Adolphe Chapleau vastaanotti asiakirjan. P\xc3\xa4\xc3\xa4ministeri kielsi my\xc3\xb6hemmin koskaan n\xc3\xa4hneens\xc3\xa4 kyseist\xc3\xa4 asiakirjaa.\n_START_SECTION_\nV\xc3\xa4lirikko kirkon kanssa\n_START_PARAGRAPH_\nOdottaessaan vastausta Ottawasta Riel harkitsi paluuta takaisin Montanaan, mutta teki helmikuussa p\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xb6ksen j\xc3\xa4\xc3\xa4d\xc3\xa4 alueelle. Rielin mielenterveys alkoi rakoilla uudelleen h\xc3\xa4nen aloitettuaan pakkomielteisen rukoilemisen. Kun h\xc3\xa4n julisti julkisesti kerettil\xc3\xa4isi\xc3\xa4 oppeja, v\xc3\xa4lit katoliseen kirkkoon kylmeniv\xc3\xa4t. Hallituksen vastaus saapui 11. helmikuuta 1885. Sen mukaan hallitus p\xc3\xa4\xc3\xa4tti toteuttaa v\xc3\xa4est\xc3\xb6nlaskennan Luoteisterritorioiden alueella ja perustaa komission tutkimaan alueen ongelmia. Rielin ja m\xc3\xa9tisien mielest\xc3\xa4 t\xc3\xa4m\xc3\xa4 oli vain viitystaktiikkaa, joista osa halusi nousta aselliseen vastarintaan. Kirkko, englanninkieliset siirtolaiset ja paikalliselle m\xc3\xa9tisien johtajalle Charles Nolinille uskolliset joukot vastustivat v\xc3\xa4kivaltaa. Riel suuruudenhulluudessaan lietsoi kansannousua. 15. maaliskuuta h\xc3\xa4n keskeytti jumalanpalveluksen, jonka johdosta kirkko esti h\xc3\xa4nen osallistumisensa sakramenttiin. M\xc3\xa9tisit pysyiv\xc3\xa4t uskollisena karismaattiselle Rielille huolimatta julkilausumista, joissa h\xc3\xa4n julisti Rooman menett\xc3\xa4neen arvostuksensa, ja ett\xc3\xa4 uudeksi paaviksi tulisi valita piispa Ignace Bourget._NEWLINE_My\xc3\xb6hemmin oikeudenk\xc3\xa4ynniss\xc3\xa4\xc3\xa4n Riel kielsi kirkon syytteet h\xc3\xa4nt\xc3\xa4 kohtaan._NEWLINE_\xc2\xbb"Haluan j\xc3\xa4tt\xc3\xa4\xc3\xa4 Rooman syrj\xc3\xa4\xc3\xa4n, niin paljon kuin se onkin syy katolilaisten ja protestanttien v\xc3\xa4liseen jakoon. En halua pakottaa n\xc3\xa4kemyksi\xc3\xa4ni. Jos minulla olisi vaikutusvaltaa n\xc3\xa4ihin asioihin uudella mantereella, niin tekisin kaikkeni, vaikka se kest\xc3\xa4isi 200 vuotta toteuttaa, ett\xc3\xa4 lapsenlapseni voisivat el\xc3\xa4\xc3\xa4 sovussa uuden mantereen protestanttien kanssa. En toivo Euroopan vihollisuuksien ja kaunojen jatkuvan, niin paljon kuin voin asiaan vaikuttaa, m\xc3\xa9tisien parissa. En halua sit\xc3\xa4 toistettavan Pohjois-Amerikassa.\xc2\xbb _NEWLINE_(Rielin loppulausunto h\xc3\xa4nen oikeudenk\xc3\xa4ynniss\xc3\xa4\xc3\xa4n Reginassa, 31.7.1885.)\n_START_SECTION_\nKapinaan nousu\n_START_PARAGRAPH_\nBattlefordissa sijaitsevan Kanadan ratsupoliisien tukikohtaa vahvistettiin 18. maaliskuuta lis\xc3\xa4joukoilla mahdollisen kansannousun varalta. Huolimatta pastori Alexis Andr\xc3\xa9n ja ratsupoliisin ylivalvoja Leif Newry Fitzroy Crozierin varoituksista tukikohtaa vahvistettiin ainoastaan sadan miehen vahvuisella joukolla. Kansan keskuudessa kiersi huhu, jonka mukaan 500 miehen vahvuinen joukko olisi matkalla alueelle. T\xc3\xa4st\xc3\xa4 tuohtuneina m\xc3\xa9tisit Rielin johdolla tarttuivat aseisiin, ottivat panttivankeja ja katkaisivat lenn\xc3\xa4tinlinjat Batochen ja Battlefordin v\xc3\xa4lilt\xc3\xa4. Riel perusti Batochessa Saskatchewanin v\xc3\xa4liaikaishallituksen 19. maaliskuuta ollen sen poliittinen ja hengellinen johtaja, kun taas Dumont toimi aseistettujen joukkojen p\xc3\xa4\xc3\xa4llikk\xc3\xb6n\xc3\xa4. Riel perusti my\xc3\xb6s Exovedate-neuvoston (Rielin uudissana joka tarkoitti: "He, jotka l\xc3\xa4htiv\xc3\xa4t pes\xc3\xa4st\xc3\xa4"). H\xc3\xa4n l\xc3\xa4hetti my\xc3\xb6s edustajia intiaanip\xc3\xa4llikoiden Poundmakerin ja Big Bearin luokse._NEWLINE_21. maaliskuuta Rielin edustajat vaativat Crozierin ja Fort Carltonin antautumista, jotka kielt\xc3\xa4ytyiv\xc3\xa4t. Tilanne k\xc3\xa4rjistyi, ja 23. maaliskuuta Dewney l\xc3\xa4hetti s\xc3\xa4hk\xc3\xb6sanoman p\xc3\xa4\xc3\xa4ministeri Macdonaldille, jossa h\xc3\xa4n kertoi mahdollisesta aseellisesta yhteenototsta. 26. maaliskuuta Gabriel Dumontin johtama joukko kohtasi ratsupoliisit Duck Laken l\xc3\xa4heisyydess\xc3\xa4. Kohtaaminen johti Duck Laken taisteluun, jonka tuloksena ratsupoliisijoukot pakenivat. Kuultuaan uutiset taistelusta intiaanit nousivat kapinaan hallitusta vastaan. Intiaanien kapina ei ollut suoranaisesti yhteydess\xc3\xa4 Rielin johtamaan kapinaan. Heid\xc3\xa4n ja hallituksen v\xc3\xa4lit k\xc3\xa4rjistyiv\xc3\xa4t samoihin aikoihin. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 johti Saskatchewanin kapinan alkamiseen._NEWLINE_Riel oli laskenut paljon Luoteisterritorioiden syrj\xc3\xa4isyyden varaan. H\xc3\xa4n luotti siihen, ettei Kanadan hallitus pystyisi l\xc3\xa4hett\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n alueelle riitt\xc3\xa4v\xc3\xa4sti joukkoja. H\xc3\xa4n pystyisi n\xc3\xa4in ollen pakottamaan hallituksen neuvotteluihin. Taktiikka oli k\xc3\xa4yt\xc3\xa4nn\xc3\xb6ss\xc3\xa4 sama kuin aikaisemmassa Redjoen kapinassa 1870, jossa ensimm\xc3\xa4iset joukot saapuivat vasta kolmen kuukauden p\xc3\xa4\xc3\xa4st\xc3\xa4 kapinan alkamisesta. H\xc3\xa4n ei ottanut huomioon uutta Canadian Pacific Railwayn rautatiet\xc3\xa4. Huolimatta osittain keskener\xc3\xa4isest\xc3\xa4 rautatiest\xc3\xa4, ensimm\xc3\xa4iset hallituksen joukot kenraalimajuri Frederick Dobson Middletonin johdolla saapuivat Duck Lakelle vain kaksi viikkoa Rielin vaatimusten j\xc3\xa4lkeen. Dumont tiesi ettei pystyisi voittamaan avointa taistelua Kanadan joukkoja vastaan. H\xc3\xa4n toivoi pystyv\xc3\xa4ns\xc3\xa4 pitkitt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n neuvotteluja ryhtym\xc3\xa4ll\xc3\xa4 sissisotaan. Dumont saavutti tavoitteensa 24. huhtikuuta 1885 k\xc3\xa4ydyss\xc3\xa4 Fish Creekin taistelussa. Riel vaati puolustuksen siirt\xc3\xa4mist\xc3\xa4 Batocheen, jota h\xc3\xa4n kutsui "Jumalan kaupungiksi". Joukot kohtasivat Batochen taistelussa 9.-12. toukokuuta. Taistelun lopputuloksesta ei ollut miss\xc3\xa4\xc3\xa4n vaiheessa ep\xc3\xa4selvyytt\xc3\xa4. 15. toukokuuta Riel antautui. Intiaanip\xc3\xa4\xc3\xa4llikk\xc3\xb6 Big Bear jatkoi taistelua, mutta antautui lopulta 3. kes\xc3\xa4kuuta k\xc3\xa4ydyss\xc3\xa4 Loon Laken taistelussa.\n_START_SECTION_\nRielin tuomitseminen\n_START_PARAGRAPH_\nUseat l\xc3\xa4heisiss\xc3\xa4 suhteissa hallitukseen olevat henkil\xc3\xb6t vaativat Rielin oikeudenk\xc3\xa4ynnin suorittamista Winnipegiss\xc3\xa4. Oikeudenk\xc3\xa4ynnit, joissa mahdollisesti syytetty tuomittaisiin kuolemaan oli aikaisemmin pidetty kaupungissa. Pel\xc3\xa4ttiin my\xc3\xb6s, ett\xc3\xa4 Manitoban alueella pidetyss\xc3\xa4 oikeudenk\xc3\xa4ynniss\xc3\xa4 tuomarit ja kansa olisivat Rielille my\xc3\xb6t\xc3\xa4mielisi\xc3\xa4. North-West Territories Act -lain muutoksen johdosta oli mahdollista siirt\xc3\xa4\xc3\xa4 oikeudenk\xc3\xa4ynti Luoteisterritoriohin._NEWLINE_P\xc3\xa4\xc3\xa4ministeri John A. Macdonald m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4si oikeudenk\xc3\xa4ynnin suoritettavaksi Reginan kaupungissa. Oikeudenk\xc3\xa4ynti alkoi 28. hein\xc3\xa4kuuta 1885 ja kesti ainoastaan viisi p\xc3\xa4iv\xc3\xa4\xc3\xa4. Tuomarina oli Hugh Richardson ja valamiehin\xc3\xa4 toimi kuusi englantilaista ja skotlantilaista protestanttia kaupungista ja l\xc3\xa4hialueilta._NEWLINE_Riel piti oikeudenk\xc3\xa4ynnin aikana kaksi pitk\xc3\xa4\xc3\xa4 puheenvuoroa, joissa h\xc3\xa4n puolusteli toimiaan ja m\xc3\xa9tis-kansan oikeuksia. H\xc3\xa4nen asianajajansa yritti puolustaa Rieli\xc3\xa4, v\xc3\xa4itt\xc3\xa4en t\xc3\xa4m\xc3\xa4n olevan syyntakeeton, mit\xc3\xa4 Riel ei itse sallinut sit\xc3\xa4 ja totesi:_NEWLINE_\xc2\xbbengl. Life, without the dignity of an intelligent being, is not worth having._NEWLINE_suom. El\xc3\xa4m\xc3\xa4 ilman ihmisarvoa ei ole el\xc3\xa4misen arvoinen.\xc2\xbb _NEWLINE_Riel todettiin syylliseksi valtiopetokseen, mutta jokainen kuudesta valamiest\xc3\xa4 suositteli, ettei h\xc3\xa4nt\xc3\xa4 olisi tuomittu kuolemaan. Rangaistuksen langettanut tuomari Hugh Richardson kuitenkin m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4si Rielille kuolemantuomion ja sen alustavasti t\xc3\xa4yt\xc3\xa4nt\xc3\xb6\xc3\xb6n pantavaksi 18. elokuuta 1885. Viisikymment\xc3\xa4 vuotta my\xc3\xb6hemmin oikeudenk\xc3\xa4ynniss\xc3\xa4 valamiehen\xc3\xa4 toiminut Edwin Brooks totesi oikeutta k\xc3\xa4ydyn valtiopetoksesta, mutta Riel tuomittiin Thomas Scottin murhasta.\n_START_SECTION_\nKuolemantuomio\n_START_PARAGRAPH_\nBoulton kirjoitti muistelmissaan, ett\xc3\xa4 Riel katui tuomiop\xc3\xa4iv\xc3\xa4ns\xc3\xa4 l\xc3\xa4hestyess\xc3\xa4 p\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xb6st\xc3\xa4\xc3\xa4n todistella olevansa syyntakeinen. H\xc3\xa4n yrittikin viel\xc3\xa4 vakuuttaa olevansa mielelt\xc3\xa4\xc3\xa4n sairas. Englannin valtakunnanneuvostolle j\xc3\xa4tetyt pyynn\xc3\xb6t uuden oikeudenk\xc3\xa4ynnin j\xc3\xa4rjest\xc3\xa4misest\xc3\xa4 ev\xc3\xa4ttiin._NEWLINE_Quebecil\xc3\xa4inen lehdist\xc3\xb6 kyseenalaisti \xc3\xa4\xc3\xa4nekk\xc3\xa4\xc3\xa4sti Rielin tuomion, sill\xc3\xa4 englantilais-kanadalainen kapinajohtaja, Rielin sihteerin\xc3\xa4 toiminut William Henry Jackson, oli todettu syyntakeettomaksi valtiopetokseen, ja n\xc3\xa4in ollen h\xc3\xa4n p\xc3\xa4\xc3\xa4tyi hirsipuun sijasta mielisairaalaan. Yleinen n\xc3\xa4kemys oli, ett\xc3\xa4 Riel haluttiin teloittaa nimenomaan ranskalalais-kanadalaisena._NEWLINE_Sir John A. Macdonald, joka oli t\xc3\xa4rke\xc3\xa4ss\xc3\xa4 asemassa Rielin kohtalosta p\xc3\xa4\xc3\xa4tett\xc3\xa4ess\xc3\xa4, totesi kuuluisassa lausunnossaan:_NEWLINE_\xc2\xbbengl. He shall hang though every dog in Qu\xc3\xa9bec bark in his favour._NEWLINE_suom. H\xc3\xa4n roikkumaan hirress\xc3\xa4, vaikka jokainen Qu\xc3\xa9becin koira haukkuisi h\xc3\xa4nen puolestaan.\xc2\xbb _NEWLINE_V\xc3\xa4h\xc3\xa4n ennen tuomiota Riel sopi kiistansa katolisen kirkon kanssa. H\xc3\xa4nen uskonnolliseksi avustajakseen osoitettiin is\xc3\xa4 Andr\xc3\xa9. Rielille toimitettiin my\xc3\xb6s kirjoitusv\xc3\xa4lineet, jotta h\xc3\xa4n pystyisi kirjoittamaan kirjaa vangittuna ollessaan. Riel hirtettiin 16. marraskuuta 1885._NEWLINE_Boulton kirjoitti muistelmissaan Rielin viimeisist\xc3\xa4 hetkist\xc3\xa4. Sen mukaan P\xc3\xa8re Andr\xc3\xa9 ilmoitti Rielille lopun olevan l\xc3\xa4hell\xc3\xa4 ja kysyi haluaisiko t\xc3\xa4m\xc3\xa4 tehd\xc3\xa4 rauhan, johon Riel vastasi: kyll\xc3\xa4. Seuraavaksi h\xc3\xa4n kysyi: antaisiko Riel anteeksi kaikille vihollisilleen, mihin Riel vastasi: kyll\xc3\xa4. Vastaavasti Riel kysyi voisiko h\xc3\xa4n pit\xc3\xa4\xc3\xa4 puheen, mink\xc3\xa4 h\xc3\xa4n kuitenkin j\xc3\xa4tti Andr\xc3\xa9n pyynn\xc3\xb6st\xc3\xa4 pit\xc3\xa4m\xc3\xa4tt\xc3\xa4. Riel vastaanotti pyh\xc3\xa4n suudelman molemmilta papeilta. Andr\xc3\xa9 totesi: ransk. Alors, allez au ciel! (joten matkalle taivaaseen)._NEWLINE_Huppu vedettiin Rielin p\xc3\xa4\xc3\xa4n yli. Rielin rukoillessa lattialuukku h\xc3\xa4nen allaan avattiin ja h\xc3\xa4n putosi roikkumaan hirttosilmukasta. Kesti kaikkiaan nelj\xc3\xa4 minuuttia ennen kuin Rielin hengitys pys\xc3\xa4htyi. Varakuvern\xc3\xb6\xc3\xb6ri m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4si ruumiin luovutettavaksi sheriffi Chapleaulle. Rielin ruumis toimitettiin h\xc3\xa4nen \xc3\xa4itins\xc3\xa4 kotiin St. Vitalin kaupunginosaan Winnipegiss\xc3\xa4. 12. joulukuuta 1885 j\xc3\xa4rjestetyn sielunmessun j\xc3\xa4lkeen h\xc3\xa4nen ruuminsa haudattiin Saint-Bonifacen katedraalin alueelle.'