b'\n_START_ARTICLE_\nJohn Mitchell (poliitikko)\n_START_PARAGRAPH_\nJohn Newton Mitchell (15. syyskuuta 1913 Detroit, Michigan \xe2\x80\x93 9. marraskuuta 1988 Washington) oli yhdysvaltalainen asianajaja ja poliitikko, joka toimi vuosina 1969\xe2\x80\x931972 Yhdysvaltain oikeusministerin\xc3\xa4. H\xc3\xa4n sotkeentui Watergate-skandaaliin ja oli vuosina 1977\xe2\x80\x931979 19 kuukauden ajan vankilassa._NEWLINE_Mitchell opiskeli lakimieheksi Fordhamin yliopistossa New Yorkissa ja toimi toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain laivastossa torpedoveneen komentajana. Sen j\xc3\xa4lkeen h\xc3\xa4n ty\xc3\xb6skenteli pitk\xc3\xa4\xc3\xa4n tunnetussa newyorkilaisessa asianajotoimistossa ja sai mainetta julkisten joukkovelkakirjojen asiantuntijana. Mitchell p\xc3\xa4\xc3\xa4tyi yhteisty\xc3\xb6h\xc3\xb6n Richard Nixonin kanssa vuonna 1967, jolloin heid\xc3\xa4n asianajotoimistonsa yhdistyiv\xc3\xa4t. Vuoden 1968 presidentinvaaleissa Mitchell toimi Nixonin kampanjap\xc3\xa4\xc3\xa4llikk\xc3\xb6n\xc3\xa4. Presidentiksi valittu Nixon nimitti h\xc3\xa4net oikeusministeriksi tammikuusta 1969 alkaen. Mitchell teki ministerin\xc3\xa4 joitain kiistanalaisia p\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xb6ksi\xc3\xa4. H\xc3\xa4n tuki korkeimman oikeuden tuomareiksi kahta Nixonin asettamaa ehdokasta, jotka senaatti hylk\xc3\xa4si sopimattomina, nosti syytteit\xc3\xa4 Vietnamin sotaa vastustaneita mielenosoittajia vastaan, hyv\xc3\xa4ksyi salakuuntelun k\xc3\xa4yt\xc3\xb6n ilman oikeusistuimen antamaa lupaa ja yritti est\xc3\xa4\xc3\xa4 Daniel Ellsbergin vuotamien niin sanottujen Pentagonin paperien julkaisemisen nostamalla kanteen, jonka korkein oikeus my\xc3\xb6hemmin hylk\xc3\xa4si._NEWLINE_Mitchell erosi ministerin teht\xc3\xa4vist\xc3\xa4 maaliskuussa 1972 ja siirtyi Nixonin uudelleenvalintakomitean puheenjohtajaksi. H\xc3\xa4n erosi t\xc3\xa4st\xc3\xa4kin teht\xc3\xa4v\xc3\xa4st\xc3\xa4 hein\xc3\xa4kuussa 1972, pian Demokraattisen puolueen toimistoon Watergate-talossa tehdyn murron paljastumisen j\xc3\xa4lkeen. Vuonna 1974 Mitchelli\xc3\xa4 vastaan nostettiin syyte osallisuudesta murron suunnitteluun sek\xc3\xa4 oikeuden haittaamisesta ja v\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4n valan vannomisesta tapausta seuranneen salailun yhteydess\xc3\xa4. Seuraavana vuonna h\xc3\xa4net todettiin syylliseksi ja tuomitiin kahden ja puolen vuoden vankeuteen. H\xc3\xa4n aloitti rangaistuksen suorittamisen vuonna 1977 ja p\xc3\xa4\xc3\xa4si ehdonalaiseen vapauteen 19 kuukauden j\xc3\xa4lkeen vuonna 1979.'