b'\n_START_ARTICLE_\nElokuvakritiikki\n_START_PARAGRAPH_\nElokuvakritiikki on elokuvan arvostelua: sen kuvailua, analysointia ja arvottamista. Elokuvakriitikko voi arvostella elokuvaa esimerkiksi sen muodon, sanoman tai genren pohjalta. Elokuvakriitikoiden arvosteluja julkaistaan etenkin sanomalehdiss\xc3\xa4, elokuvalehdiss\xc3\xa4 ja internetiss\xc3\xa4. Elokuvakritiikin arvostuksen painopiste on vaihdellut sen 100-vuotisen historian aikana kantaaottavuuden korostamisesta ranskalaiseen auteur-teoriaan ja viime vuosikymmenien populaarikulttuurilliseen n\xc3\xa4k\xc3\xb6kulmaan ja genrekritiikkiin.\n_START_SECTION_\nElokuvakriitikko\n_START_PARAGRAPH_\nElokuvakriitikon ty\xc3\xb6h\xc3\xb6n kuuluu elokuvien katseleminen ennalta: teatterielokuvien kohdalla usein lehdist\xc3\xb6lle j\xc3\xa4rjestetyss\xc3\xa4 ennakkon\xc3\xa4yt\xc3\xb6ksess\xc3\xa4, joka on muutama p\xc3\xa4iv\xc3\xa4 ennen ensi-iltaa. Mennein\xc3\xa4 vuosikymmenin\xc3\xa4 ennakkon\xc3\xa4yt\xc3\xb6ksi\xc3\xa4 ei pidetty, vaan kriitikot joutuivat juoksemaan ensi-iltap\xc3\xa4iv\xc3\xa4n\xc3\xa4 yleis\xc3\xb6n\xc3\xa4yt\xc3\xb6ksest\xc3\xa4 toiseen ja kirjoittamaan kritiikkins\xc3\xa4 viel\xc3\xa4 samana iltana, jolloin arvioiden taso j\xc3\xa4i kiireess\xc3\xa4 kehnoksi._NEWLINE_Elokuvakriitikolta vaaditaan elokuvasivistyst\xc3\xa4 ja kirjoitustaitoa. H\xc3\xa4nen on tunnettava nykyelokuvan lis\xc3\xa4ksi my\xc3\xb6s elokuvan historiaa, jotta h\xc3\xa4n voi n\xc3\xa4hd\xc3\xa4 elokuvat osana laajempaa historiallista kehityst\xc3\xa4. Sanoma- ja elokuvalehdill\xc3\xa4 on vain v\xc3\xa4h\xc3\xa4n elokuvakriitikkoja palkkalistoillaan, joten elokuvakriitikon ura ei ole monellekaan elokuvanharrastajalle realistinen vaihtoehto. Aloitteleva kriitikko voi kuitenkin l\xc3\xb6yt\xc3\xa4\xc3\xa4 kritiikeilleen lukijoita esimerkiksi blogin kautta, sill\xc3\xa4 internet on nykyisin t\xc3\xa4rke\xc3\xa4 elokuvakritiikkikanava. Tunnettuja elokuva-arvostelusivustoja ovat muun muassa Rotten Tomatoes ja Filmgoer._NEWLINE_Tunnettuja entisi\xc3\xa4 ja nykyisi\xc3\xa4 elokuvakriitikoita ovat muun muassa yhdysvaltalaiset Roger Ebert, Gene Siskel, Peter Travers ja Bosley Crowther sek\xc3\xa4 suomalaiset Mikael Fr\xc3\xa4nti, Antti Lindqvist, Arto Pajukallio, Tapani Maskula, Paula Talaskivi ja Helena Yl\xc3\xa4nen._NEWLINE_Suomessa toimii Suomen arvostelijain liitto SARV, jossa on my\xc3\xb6s elokuvajaos. Liiton keskeisen\xc3\xa4 tavoitteena on arvostelijoiden ammatillisen toiminnan edist\xc3\xa4minen ja ammattitaidon kohottaminen. Fipresci on elokuvakriitikkojen kansainv\xc3\xa4linen j\xc3\xa4rjest\xc3\xb6. National Society of Film Critics on yhdysvaltalainen elokuvakriitikkojen j\xc3\xa4rjest\xc3\xb6.\n_START_SECTION_\nElokuvakritiikin synty\n_START_PARAGRAPH_\nElokuvakritiikin voidaan katsoa syntyneen ranskalaisen film d\'art -liikkeen my\xc3\xb6t\xc3\xa4 1900-vuosikymmenell\xc3\xa4. Ranskassa perustettiin vuonna 1908 n\xc3\xa4ytelmien ja romaanien teatteriesityksi\xc3\xa4 kuvaamaan Soci\xc3\xa9t\xc3\xa9 Film d\'Art (\'Taide-elokuvien yhdistys\'), jonka my\xc3\xb6t\xc3\xa4 kulttuuripalstat ja -lehdet kiinnostuivat elokuvasta. Film d\'art -elokuvien arvostelu oli tosin enemm\xc3\xa4nkin teatteri- kuin elokuvakritiikki\xc3\xa4, mutta elokuva oli kuitenkin alettu jo n\xc3\xa4hd\xc3\xa4 uutena taidemuotona. Vuonna 1921 italialainen elokuvakriitikko Ricciotto Canudo perusti Pariisissa "Seitsem\xc3\xa4nnen taiteen yst\xc3\xa4vien kerhon", jolla oli olennainen merkitys elokuvakritiikin kehitykselle. Samaan aikaan my\xc3\xb6s etenkin Yhdysvalloissa ja Ven\xc3\xa4j\xc3\xa4ll\xc3\xa4 oli virinnyt elokuvan teoreettinen pohdinta kertovana visuaalisena taidemuotona, jota alettiin verrata pikemminkin romaaniin ja kuvataiteisiin kuin teatteriin. T\xc3\xa4m\xc3\xa4n teoretisoinnin pohjalle kehittyiv\xc3\xa4t ne elokuvan arvostusperiaatteet, jotka hallitsivat valtaosaa elokuvakritiikist\xc3\xa4 1900-luvun lopulle saakka._NEWLINE_Realistisena mediana elokuva joutui historiansa alkuvuosikymmenin\xc3\xa4 kuitenkin perustelemaan olemassaolonsa taiteena. 1910-luvun alkupuolella elokuvan arvostus vakavana ja tekij\xc3\xb6idens\xc3\xa4 ideologisia n\xc3\xa4kemyksi\xc3\xa4 v\xc3\xa4litt\xc3\xa4v\xc3\xa4n\xc3\xa4 taidemuotona alkoi vahvistua muun muassa D. W. Griffithin Kansakunnan synnyn (1915) ja saksalaisen Tri Caligarin kabinetin (1919) ansiosta.\n_START_SECTION_\nYhteiskunnallisuus\n_START_PARAGRAPH_\nMerkitt\xc3\xa4v\xc3\xa4ll\xc3\xa4 1920-luvun neuvostoliittolaisella elokuvaohjaajalla ja -teoreetikolla Sergei Eisensteinilla on ollut suuri vaikutus tulevien elokuvakriitikkosukupolvien k\xc3\xa4sityksiin taide-elokuvasta. H\xc3\xa4nen marxilais-leninil\xc3\xa4isten propagandaelokuviensa innoittamina elokuvakriitikot alkoivat vaatia elokuvalta yhteiskunnallista ja poliittista kantaaottavuutta. Esimerkiksi Italian 1940-luvun neorealismin kriittinen arvostus perustuu siihen, ja se alkoi v\xc3\xa4isty\xc3\xa4 arvostusperusteena vasta 1980-luvulla. My\xc3\xb6s Eisensteinin anti-illusionistiset ihanteet vaikuttivat siihen, ett\xc3\xa4 1920-luvun eurooppalainen nuori \xc3\xa4lymyst\xc3\xb6 alkoi torjua kaupallisen Hollywood-elokuvan vain kevyen\xc3\xa4 ja yksinkertaisena viihteen\xc3\xa4, tunteiden manipulointina ja katsojien "imemisen\xc3\xa4" elokuvan maailmaan. Sen sijaan kaikki Hollywood-kerronnan vastaiset elokuvat nostettiin kritiikiss\xc3\xa4 herk\xc3\xa4sti radikaaleiksi ja \xc3\xa4lyllisiksi taide-elokuviksi.\n_START_SECTION_\nAuteur-teoria\n_START_PARAGRAPH_\n\xc3\x84\xc3\xa4nielokuvan tulon my\xc3\xb6t\xc3\xa4 syntyi merkitt\xc3\xa4v\xc3\xa4 auteur-teoria, jonka syntyyn vaikuttivat etenkin ranskalaiset Andr\xc3\xa9 Bazin, joka oli perustamassa merkitt\xc3\xa4v\xc3\xa4\xc3\xa4 Cahiers du cin\xc3\xa9ma -lehte\xc3\xa4 vuonna 1951, ja Fran\xc3\xa7ois Truffaut. Cahiersiin kirjoittivat aikansa tunnetuimmat kriitikot, jotka saavuttivat mainetta my\xc3\xb6s uuden aallon elokuvaohjaajina: Truffaut\'n lis\xc3\xa4ksi muun muassa Jean-Luc Godard ja \xc3\x89ric Rohmer. Auteur-teoria nosti esiin elokuvan ohjaajan persoonallisen n\xc3\xa4kemyksen elokuvan taiteellisen arvon ja laadun kannalta ja teki ohjaajasta kritiikin keskipisteen. Truffaut\'n kirjoitusten seurauksena ranskalaiset elokuvakriitikot ryhtyiv\xc3\xa4t nopeasti soveltamaan auteur-ajattelua my\xc3\xb6s Hollywood-elokuvaan, vaikka sit\xc3\xa4 olikin siihen asti Ranskassa pidetty vain l\xc3\xa4pikaupallisena studioj\xc3\xa4rjestelm\xc3\xa4n\xc3\xa4. T\xc3\xa4m\xc3\xa4n seurauksena muun muassa Samuel Fuller, Anthony Mann, Howard Hawks ja Alfred Hitchcock alkoivat saavuttaa \xc3\xa4lymyst\xc3\xb6n piiriss\xc3\xa4 mainetta ohjaajina._NEWLINE_Auteur-teoriaa nousi 1960-luvulla vastustamaan marxilainen kulttuurik\xc3\xa4sitys, joka torjui yksil\xc3\xb6lliset taiteelliset visiot. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 teesi tosin j\xc3\xa4i suureksi osaksi p\xc3\xa4iv\xc3\xa4lehtikritiikkien ulkopuolelle.\n_START_SECTION_\nPopulaarikulttuurin arvostuksen nousu\n_START_PARAGRAPH_\nPopulaarielokuvan arvostus koheni auteur-teorian my\xc3\xb6t\xc3\xa4. Kriitikoiden huomion kohteeksi nousi etenkin yhdysvaltalainen melodraamojen ohjaaja Douglas Sirk, jota arvostivat tai tutkivat eri syist\xc3\xa4 niin Cahiers-kriitikot, 1960-luvun marxilaiset ideologiakriitikot kuin 1970-luvun feministitkin. Feministinen kritiikki vaikutti my\xc3\xb6s osaltaan populaarikulttuurin arvostuksen nousuun, sill\xc3\xa4 feministit politisoivat ja popularisoivat mielihyv\xc3\xa4n k\xc3\xa4sitteen tutkimuksessa ja muussa julkisuudessa, ja nostivat esiin naisten suosimat lajityypit. 1970- ja 1980-luvuilla syntynyt genreteoria on jakanut elokuvakriitikot kahteen leiriin: niihin jotka arvostavat lajityypin edustajia puhtaimmillaan ja niihin, jotka haluavat elokuvien kehitt\xc3\xa4v\xc3\xa4n genrej\xc3\xa4 edelleen.'