b'\n_START_ARTICLE_\nPigmentti\n_START_PARAGRAPH_\nPigmentti (lat. pigmentum) on v\xc3\xa4rillinen hienojakoinen jauhe, joka ei liukene sideaineeseen. Pigmentti antaa maalauksessa k\xc3\xa4ytett\xc3\xa4ville v\xc3\xa4reille v\xc3\xa4rin tai muun optisen ominaisuuden. Pigmentti voi olla l\xc3\xa4pikuultava tai peitt\xc3\xa4v\xc3\xa4. Pigmenttej\xc3\xa4 on k\xc3\xa4yt\xc3\xa4nn\xc3\xb6ss\xc3\xa4 saatavilla jauhemaisina, ja ne yleens\xc3\xa4 sekoitetaan tai hierret\xc3\xa4\xc3\xa4n sideaineeseen, jolloin saadaan maalia._NEWLINE_Pigmentit ovat tavallisesti aineita, joilla on voimakas v\xc3\xa4rj\xc3\xa4\xc3\xa4v\xc3\xa4 ominaisuus. Pisimp\xc3\xa4\xc3\xa4n on k\xc3\xa4ytetty luonnosta l\xc3\xb6ytyneit\xc3\xa4 aineita, jotka sis\xc3\xa4lt\xc3\xa4v\xc3\xa4t sopivia kemiallisia aineita luonnostaan. Maav\xc3\xa4rej\xc3\xa4 kuten okraa ja punaista rautaoksidia, sek\xc3\xa4 hiilt\xc3\xa4 on k\xc3\xa4ytetty jo tuhansien vuosien ajan kehon v\xc3\xa4rj\xc3\xa4\xc3\xa4miseen ja luolamaalauksiin. V\xc3\xa4rej\xc3\xa4 on saatu my\xc3\xb6s muun muassa kasveista ja puolijalokivist\xc3\xa4. Nykyisin valmistetaan paljon my\xc3\xb6s keinotekoisia pigmenttej\xc3\xa4.\n_START_SECTION_\nOminaisuudet\n_START_PARAGRAPH_\nPigmentin ominaisuuksien merkitys riippuu pigmentin k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6tarkoituksesta. Pigmenttien ominaisuuksia ovat muun muassa v\xc3\xa4rj\xc3\xa4yskyky, peittokyky, v\xc3\xa4rivoima, em\xc3\xa4ksien kesto, happojen kesto, valonkesto, l\xc3\xa4mm\xc3\xb6nkesto, vakaus, reaktiivisuus ja myrkyllisyys.\n_START_SECTION_\nSideaineet\n_START_PARAGRAPH_\nPigmentteihin lis\xc3\xa4t\xc3\xa4\xc3\xa4n sideaineita. Sideaine sitoo maalin ja pit\xc3\xa4\xc3\xa4 sen kiinni maalattavassa pinnassa. Maalien sideaineina on k\xc3\xa4ytetty muun muassa rasvoja, munanvalkuaisia, maitoa, verta, mehil\xc3\xa4isvahaa, liimaa, arabikumia ja kalkkimaaleja, keskiajalta l\xc3\xa4htien p\xc3\xa4hkin\xc3\xa4-, pellava- ja unikonsiemen\xc3\xb6ljy\xc3\xa4, sek\xc3\xa4 1500-luvulta l\xc3\xa4htien kuivuvia \xc3\xb6ljyj\xc3\xa4.\n_START_SECTION_\nMyrkyllisyys\n_START_PARAGRAPH_\nJotkut pigmentit ovat myrkyllisi\xc3\xa4, etenkin raskasmetalleista valmistetut. Lyijyvalkoinen eli em\xc3\xa4ksinen lyijykarbonaatti oli suosittu 1800-luvulle asti, kunnes sen tilalle saatiin myrkytt\xc3\xb6mi\xc3\xa4 synteettisi\xc3\xa4 valkoisia pigmenttej\xc3\xa4. Lyijyvalkoinen oli niin myrkyllinen, ett\xc3\xa4 jotkut sit\xc3\xa4 k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4neet taiteilijat saivat siit\xc3\xa4 lyijymyrkytyksen oireita. Suomessa lyijyvalkoisen k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6 kiellettiin joitain historiallisia kohteita lukuun ottamatta vuonna 1993. My\xc3\xb6s muut lyijyst\xc3\xa4, kromista ja kadmiumista valmistettavat pigmentit, sek\xc3\xa4 aito sinooperi ovat myrkyllisi\xc3\xa4.\n_START_SECTION_\nHistoria\n_START_PARAGRAPH_\nEsihistoriallisella ajalla luolamaalauksia tehtiin v\xc3\xa4reill\xc3\xa4, jotka koostuivat maasta, hiilest\xc3\xa4 ja el\xc3\xa4inrasvasta. V\xc3\xa4rit levitettiin kallioon siveltimin, sormin ja puhaltamalla. V\xc3\xa4rit luultavasti jauhettiin ja niist\xc3\xa4 tehtiin sideaineiden avulla tahnaa. Kalliomaalarien suosimia v\xc3\xa4riaineita olivat punainen ja keltainen okra, umbra, hiilimusta, luumusta ja kalkkivalkoinen._NEWLINE_Muinaiset egyptil\xc3\xa4iset sekoittivat maav\xc3\xa4rien sideaineiksi kumia ja el\xc3\xa4imist\xc3\xa4 saatua liimaa, ja maalasivat hautakammioidensa sis\xc3\xa4seiniin levitt\xc3\xa4m\xc3\xa4n ohuen laastikerroksen p\xc3\xa4\xc3\xa4lle. Egyptil\xc3\xa4iset k\xc3\xa4yttiv\xc3\xa4t etup\xc3\xa4\xc3\xa4ss\xc3\xa4 kuutta v\xc3\xa4ri\xc3\xa4: punaista, vihre\xc3\xa4\xc3\xa4, sinist\xc3\xa4, keltaista, valkoista ja mustaa. He pesiv\xc3\xa4t pigmenttins\xc3\xa4 niiden pysyvyyden parantamiseksi. Egyptil\xc3\xa4isten tuntemia pigmenttej\xc3\xa4 olivat muun muassa orpimentti, malakiitti, amatsoniitti, hematiitti, egyptinsininen, indigonsininen, atsuriitti, sinooperi, alitsariini, m\xc3\xb6nj\xc3\xa4 ja liuskevalkoinen. Egyptil\xc3\xa4iset my\xc3\xb6s sekoittivat metallisuoloja kiinnitt\xc3\xa4\xc3\xa4kseen v\xc3\xa4riaineet. Foinikialaiset tekiv\xc3\xa4t purppurakotiloista arvokkasta purppuraa, josta tuli pitk\xc3\xa4ksi aikaa rikkaiden statussymboli ja kuninkaallisten vaatteiden v\xc3\xa4ri._NEWLINE_Muinaiset kreikkalaiset kehittiv\xc3\xa4t lyijyvalkoisen, josta tuli t\xc3\xa4rkein valkoinen pigmentti nykyaikaan saakka. Antiikin roomalaiset hy\xc3\xb6dynsiv\xc3\xa4t egyptil\xc3\xa4isten ja kreikkalaisten kehitt\xc3\xa4mi\xc3\xa4 pigmenttej\xc3\xa4, etenkin Espanjasta louhittua punaista vermilionia._NEWLINE_Keskiajalla kehitettiin entist\xc3\xa4 parempia menetelmi\xc3\xa4 pigmenttien kiinnitt\xc3\xa4miseen, kuten munatempera. Maav\xc3\xa4rien suosio jatkui. Afganistanista louhitusta, harvinaisesta ultramariininsinisest\xc3\xa4 tuli hyvin t\xc3\xa4rke\xc3\xa4 v\xc3\xa4ri etenkin Neitsyt Marian vaatteiden kuvauksessa. Espanjalaiset conquistadorit l\xc3\xb6ysiv\xc3\xa4t inkojen viljelemien kokenillikirvojen verest\xc3\xa4 saatavan karmiininpunaisen v\xc3\xa4riaineen ja alkoivat tuoda sit\xc3\xa4 Eurooppaan suuria m\xc3\xa4\xc3\xa4ri\xc3\xa4. Uudesta voimakkaasta punaisesta tulikin nopeasti hyvin suosittu v\xc3\xa4ri Euroopassa._NEWLINE_Renessanssimaalarit alkoivat k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4\xc3\xa4 kasvi\xc3\xb6ljyj\xc3\xa4 munatemperan sijaan, mik\xc3\xa4 antoi taiteilijoille suurempia teknisi\xc3\xa4 vapauksia. Uusia pigmenttej\xc3\xa4 olivat napolinkeltainen, sininen smaltti ja karmiinilakka. Ajan tunnetuimpien taiteilijoiden kuten Hieronymus Boschin, Caravaggion ja Rembrandtin paletista l\xc3\xb6ytyi my\xc3\xb6s okraa, umbraa, atsuriittia, vermilionia, lyijynkeltaista, malakiittia, kupariresinaattia, lyijynvalkoista, luumustaa, hiilimustaa, vandykeruskeaa ja ultramariinia._NEWLINE_1700-luvulta alkaen vesiv\xc3\xa4rien laatu ja suosio kasvoivat. Taiteilijat eiv\xc3\xa4t en\xc3\xa4\xc3\xa4 valmistaneet omia v\xc3\xa4rej\xc3\xa4\xc3\xa4n, vaan syntyi erityinen v\xc3\xa4rinvalmistajien ammattikunta. Uusia pigmenttej\xc3\xa4 olivat synteettinen preussinsininen ja koboltinvihre\xc3\xa4. 1800-luvulla kehitettiin ensimm\xc3\xa4iset tinaputkilot v\xc3\xa4rien s\xc3\xa4ilytt\xc3\xa4miseen, ja pellava\xc3\xb6ljy otettiin k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6\xc3\xb6n sideaineena, mik\xc3\xa4 antoi taiteilijoille uusia vapauksia ja johti muun muassa impressionismin syntyyn. Uusia v\xc3\xa4riaineita olivat muun muassa kromikeltainen ja -oranssi, marsinpunainen, koboltinsininen, viridian, kadmiumkeltainen, seruliinisininen, synteettinen ultramariini, sinkkivalkoinen, kobolttivioletti ja smaragdinvihre\xc3\xa4. Uudet v\xc3\xa4riaineet kehitettiin yleens\xc3\xa4 aluksi v\xc3\xa4rj\xc3\xa4ysteollisuuden tarpeisiin, ja ne levisiv\xc3\xa4t sielt\xc3\xa4 hitaasti taiteilijoidenkin k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6\xc3\xb6n. Etenkin impressionistit hy\xc3\xb6dynsiv\xc3\xa4t uutta kirkasta v\xc3\xa4ripalettiaan innokkaasti. Intiassa valmistettua Intiankeltaista k\xc3\xa4ytettiin Euroopassa 1800-luvun ajan, kunnes siit\xc3\xa4 luovuttiin 1900-luvun alussa eettisist\xc3\xa4 syist\xc3\xa4, kun saatiin selville, ett\xc3\xa4 pigmentti\xc3\xa4 tuotettiin pelkill\xc3\xa4 mangonlehdill\xc3\xa4 ruokitun karjan virtsasta._NEWLINE_1910-luvulla keksittiin muun muassa titaanivalkoinen, jolla voitiin korvata myrkyllinen lyijynvalkoinen.\n_START_SECTION_\nBiologiset pigmentit\n_START_PARAGRAPH_\nPigmenteill\xc3\xa4 tarkoitetaan my\xc3\xb6s eli\xc3\xb6iden tuottamia v\xc3\xa4riaineita, jotka antavat niille niiden v\xc3\xa4rin. Eli\xc3\xb6iden yleisimpi\xc3\xa4 pigmenttej\xc3\xa4 ovat melaniini ja erilaiset karotenoidit, flavonoidit, antosyaanit ja lehtivihre\xc3\xa4.'