b'\n_START_ARTICLE_\nK\xc3\xa4yt\xc3\xa4nn\xc3\xb6llinen syllogismi\n_START_SECTION_\nK\xc3\xa4yt\xc3\xa4nn\xc3\xb6llinen syllogismi ja akrasia\n_START_PARAGRAPH_\nK\xc3\xa4yt\xc3\xa4nn\xc3\xb6llinen syllogismi liittyy Sokrateen opetukseen, jonka mukaan ihminen, joka tiet\xc3\xa4\xc3\xa4 mik\xc3\xa4 on oikein, my\xc3\xb6s toimii oikein. Aristoteles otti et\xc3\xa4isyytt\xc3\xa4 t\xc3\xa4h\xc3\xa4n ajatteluun, ja pyrki selvitt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n, miksi ihmiset kuitenkin usein syyllistyv\xc3\xa4t heikkoluonteisuuteen (akrasia). Jotkut ovat my\xc3\xb6hemmin tulkinneet akrasian johtuvan siit\xc3\xa4, ett\xc3\xa4 heikkoluonteinen ihminen hairahtuu k\xc3\xa4yt\xc3\xa4nn\xc3\xb6llisen syllogismin premisseiss\xc3\xa4 esimerkiksi tiet\xc3\xa4m\xc3\xa4tt\xc3\xb6myytt\xc3\xa4\xc3\xa4n. Aristoteleen mukaan akrasia oli kuitenkin nimenomaan luonteen heikkoutta, ei tiet\xc3\xa4m\xc3\xa4tt\xc3\xb6myytt\xc3\xa4._NEWLINE_Er\xc3\xa4\xc3\xa4n perinteisen tulkinnan mukaan yksitt\xc3\xa4istapauksessa halu tehd\xc3\xa4 jotain voi olla niin voimakas, ett\xc3\xa4 se peitt\xc3\xa4\xc3\xa4 alleen toissijaisen eli uskomuspremissin, vaikka ensisijainen eli arvopremissi k\xc3\xa4skeekin olemaan tekem\xc3\xa4tt\xc3\xa4 kyseist\xc3\xa4 asiaa. T\xc3\xa4ll\xc3\xb6in esimerkiksi henkil\xc3\xb6, joka on p\xc3\xa4\xc3\xa4tt\xc3\xa4nyt lopettaa tupakoinnin, voi kuitenkin yksitt\xc3\xa4istapauksissa (my\xc3\xb6s toistuvasti) langeta savukkeeseen. Aristoteleen mukaan ei kuitenkaan ollut mahdollista, ett\xc3\xa4 henkil\xc3\xb6 valitsisi tietoisesti toisin kuin mit\xc3\xa4 j\xc3\xa4rki suosittaa.'