b'\n_START_ARTICLE_\nUskontotiede\n_START_SECTION_\nUskontotieteen historia\n_START_PARAGRAPH_\nNykyaikainen akateeminen uskontotiede on suhteellisen nuori tutkimusala. Tutkijat ovat kautta aikojen kiinnitt\xc3\xa4neet huomiota uskonnollisiin ilmi\xc3\xb6ihin, mutta ensimm\xc3\xa4inen varsinainen uskontotieteen oppituoli perustettiin vasta 1800-luvulla. Varsinaisesti uskontotiede syntyi 1800-luvun j\xc3\xa4lkimm\xc3\xa4isell\xc3\xa4 puoliskolla valistuksen ja ihmistutkimuksen kehityksen tuloksena. Uskontotieteellinen tutkimus yleistyi merkitt\xc3\xa4v\xc3\xa4sti vasta 1960-luvulla. _NEWLINE_Kiinnostus uskonnon yleiseen tutkimukseen syntyi jo antiikin aikana, ja uskontoa tutkivat muiden muassa Hekataios (n. 550\xe2\x80\x93476 eaa.) ja Herodotos (n. 484\xe2\x80\x93425 eaa.). Keskiajalla islamilaiset oppineet tutkivat persialaisia (zarathustralaisuus), juutalaisia, kristillisi\xc3\xa4 ja hindulaisia uskomuksia ja k\xc3\xa4yt\xc3\xa4nt\xc3\xb6j\xc3\xa4. Ensimm\xc3\xa4inen uskonnonhistoria oli islamilaisen oppineen Muhammad al-Shahrastanin kirjoittama Tutkielma uskonnollisista ja filosofisista lahkoista (1127). L\xc3\xa4nsi-Euroopassa Petrus Venerabilis, joka toimi samoin 1100-luvulla, tutki islamia ja teki latinankielisen k\xc3\xa4\xc3\xa4nn\xc3\xb6ksen Koraanista._NEWLINE_Uskontotieteen syntyyn vaikuttivat muiden muassa valistusajan pyrkimykset deistisen luonnollisen uskonnon etsimiseen sek\xc3\xa4 lis\xc3\xa4\xc3\xa4ntynyt tiet\xc3\xa4mys muista kulttuureista ja uskonnoista muun muassa Intiassa ja Kiinassa. _NEWLINE_Ennen kuin uskontotieteest\xc3\xa4 tuli itsen\xc3\xa4inen tutkimusala, monet tieteilij\xc3\xa4t tutkivat uskontoa erilaisista l\xc3\xa4ht\xc3\xb6kohdista. Uskontofenomenologian ja uskontohistorian kehitykseen vaikutti erityisesti Friedrich Schleiermacher, joka pyrki tutkimaan eri kulttuureissa esiintyvi\xc3\xa4 myyttej\xc3\xa4. Herbert Spencerin yhteiskunnallinen evoluutioteoria, joka linkittyi Charles Darwinin tutkimuksiin, suuntasi tutkimusta positivistiseen suuntaan, tutkien erityisesti uskontojen synty\xc3\xa4 ja kehityst\xc3\xa4. Evolutionistista uskontotutkimusta harjoittivat muun muassa Edward Burnett Tylor ja sir James George Frazer. Bronis\xc5\x82aw Malinowski tutki uskontoja funktionalistisista l\xc3\xa4ht\xc3\xb6kohdista ja m\xc3\xa4\xc3\xa4ritteli uskonnon yksil\xc3\xb6llisten ja yhteis\xc3\xb6llisten tarpeiden tyydytt\xc3\xa4miseksi. Tunnettu pragmatisti William James tutki teoksessaan Uskonnollinen kokemus uskontoa psykologis-filosofisesta n\xc3\xa4k\xc3\xb6kulmasta. Max Weber tutki uskontoa taloudellisesta n\xc3\xa4k\xc3\xb6kulmasta tunnetuimmassa teoksessaan Protestanttinen etiikka ja kapitalismin henki, ja on vaikuttanut my\xc3\xb6hemp\xc3\xa4\xc3\xa4n uskonnon yhteiskunnalliseen eli sosiologiseen tutkimukseen. \xc3\x89mile Durkheim tutki itsemurhaa koskevia asenteita ja oppeja protestanttisuudessa ja katolisuudessa teoksessaan Le Suicide. Vuonna 1912 h\xc3\xa4n julkaisi teoksen Uskontoel\xc3\xa4m\xc3\xa4n alkeismuodot. Strukturalistista myyttitutkimusta edusti muiden muassa Claude Levi-Strauss. 1900-luvulla uskontotiede kehitty muiden humanististen alojen lailla kulttuurirelativistiseen suuntaan, mit\xc3\xa4 vahvistivat postmodernismi ja j\xc3\xa4lkistrukturalismi.\n_START_SECTION_\nUskontotieteen alat ja tutkimusmenetelm\xc3\xa4t\n_START_PARAGRAPH_\nKognitiivinen uskontotiede tutkii uskontoa inhimillisen tiedonk\xc3\xa4sittelyn n\xc3\xa4k\xc3\xb6kulmasta. Kognitiivinen uskontotiede l\xc3\xa4htee siit\xc3\xa4 olettamuksesta, ett\xc3\xa4 uskonto on inhimillist\xc3\xa4 tiedonk\xc3\xa4sittely\xc3\xa4 sek\xc3\xa4 yksil\xc3\xb6n mieless\xc3\xa4 ett\xc3\xa4 yksil\xc3\xb6iden v\xc3\xa4lisess\xc3\xa4 kommunikaatiossa. Kognitiotieteess\xc3\xa4 ihmisen \xe2\x80\x9dajattelun\xe2\x80\x9d ominaisuuksia pyrit\xc3\xa4\xc3\xa4n mallintamaan hy\xc3\xb6dynt\xc3\xa4m\xc3\xa4ll\xc3\xa4 hyvin erilaisia tutkimuksen traditioita, esimerkiksi neurotiedett\xc3\xa4, kokeellista psykologiaa, evoluutiopsykologiaa, keino\xc3\xa4lyn tutkimusta ja filosofiaa. Kognitiotieteen uusia tuloksia on ryhdytty soveltamaan uskonnollisen k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4ytymisen ja traditioiden tutkimuksessa._NEWLINE_Uskontoantropologian tutkimusmenetelm\xc3\xa4 on kentt\xc3\xa4ty\xc3\xb6, eli yhteis\xc3\xb6n havainnointi, jonka pohjalta tuotetaan etnografista tietoa. Uskontososiologia tutkii uskontoa yhteiskunnallisena ilmi\xc3\xb6n\xc3\xa4, ja menetelm\xc3\xa4t ovat sek\xc3\xa4 laadullisia (kuten uskontoantropologiassa) ett\xc3\xa4 m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4llisi\xc3\xa4. Uskonnonhistoria perustuu kirjoitetuille l\xc3\xa4hteille, mutta my\xc3\xb6s arkeologian ja kielitieteen tutkimustuloksia k\xc3\xa4ytet\xc3\xa4\xc3\xa4n hyv\xc3\xa4ksi. Rajan vet\xc3\xa4minen uskontotieteen ja kulttuuriantropologian, folkloristiikan tai eri yksitt\xc3\xa4isi\xc3\xa4 kulttuureja tutkivien alojen v\xc3\xa4lille on k\xc3\xa4yt\xc3\xa4nn\xc3\xb6ss\xc3\xa4 mahdotonta, sill\xc3\xa4 samat kysymykset ja teoriat ovat relevantteja kaikilla n\xc3\xa4ill\xc3\xa4 aloilla._NEWLINE_Uskontofenomenologiassa menetelm\xc3\xa4n\xc3\xa4 on el\xc3\xa4ytyminen ja pyh\xc3\xa4n kokemus on keskeinen metodinen apuv\xc3\xa4line. Jotkut uskontofenomenologit olettavat pyh\xc3\xa4n johtuvan transsendentista eli tuonpuoleisesta, kun taas antropologisessa uskontotieteess\xc3\xa4 sen yleisesti n\xc3\xa4hd\xc3\xa4\xc3\xa4n johtuvan yhteis\xc3\xb6llisest\xc3\xa4 vuorovaikutuksesta (sosiaalinen konstruktivismi) tai ihmisen mielen ominaisuuksista. _NEWLINE_Uskontopsykologia tutkii uskontoja psykologian tutkimusmenetelmien, k\xc3\xa4sitteiden ja teorioiden avulla. Niin sanottu neuroteologia on osoittanut erilaisten uskonnollisten kokemusten liittyv\xc3\xa4n aivojen tiettyjen osien aktivoitumiseen. T\xc3\xa4m\xc3\xa4 havainto on uskontotieteellisen tutkimuksen, varsinkin uskontopsykologian kannalta merkityksellinen. My\xc3\xb6s aivotutkimukseen ja evoluutioteoriaan vahvasti nojautuva kognitiivinen uskontotiede on puolestaan saanut tuloksia, joiden mukaan uskonnollisuus ei ole sidoksissa mihink\xc3\xa4\xc3\xa4n tiettyyn osaan aivoja, vaan uskonnolliset el\xc3\xa4mykset syntyv\xc3\xa4t samalla tapaa kuin muut kognitiiviset kokemukset._NEWLINE_Kriittinen uskontotiede tarkastelee uskonnollisia v\xc3\xa4itteit\xc3\xa4 tiedollisesta n\xc3\xa4k\xc3\xb6kulmasta ja esitt\xc3\xa4\xc3\xa4 niille samoja vaatimuksia kuin muillekin olemassaolov\xc3\xa4itteille. Uskontotieteilij\xc3\xa4 Matti Kamppisen mukaan uskontojen tunnusmerkki on yliluonnollisten toimijoiden kuten jumalien olettaminen ja vanhentuneiden ajattelutapojen tuominen nykyaikaan. H\xc3\xa4nen mukaansa n\xc3\xa4iden molempien piirteiden oikeutus on mahdollista kyseenalaistaa k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4m\xc3\xa4ll\xc3\xa4 kriittisen yhteiskuntatieteen menetelmi\xc3\xa4. Kamppisen mukaan nykyaikaisen kuvailevan uskontotieteen sek\xc3\xa4 uskontokritiikin taustalla ovat samat k\xc3\xa4sitykset. Kamppisen mielest\xc3\xa4 ei ole olennaista, onko tutkija itse uskonnoton vai uskonnollinen. Sen sijaan se on t\xc3\xa4rke\xc3\xa4\xc3\xa4, ett\xc3\xa4 uskonnollisia v\xc3\xa4itteit\xc3\xa4 ei yhdistet\xc3\xa4 tieteeseen.'