b'\n_START_ARTICLE_\nTalbot-Lago\n_START_SECTION_\nSotaa edelt\xc3\xa4v\xc3\xa4 kausi 1935-1939\n_START_PARAGRAPH_\nVuonna 1932 Automobiles Talbot-yhti\xc3\xb6n johtoon ja sen saneeraajaksi nimitetty Tony Lago ei pystynyt est\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4n 1930-luvun_laman nujertaman yrityksen ajautumista vararikkoon loppuvuonna 1934. Konkurssipes\xc3\xa4n valvojan luvalla yritys sai kuitenkin jatkaa pienimuotoista toimintaa, ja vuonna 1935 Tony Lago sai ostettua yrityksen omaan hallintaansa. Tuotanto jatkui entisill\xc3\xa4 malleilla vuoden 1935, kunnes mallistoa voitiin l\xc3\xa4hte\xc3\xa4 uudistamaan vuonna 1936 yritykseen pestatun Walther Becchian suunnittelemilla malleilla, joissa oli erillisjousitus poikittaisilla lehtijousilla. Uusia malleja olivat: nelisylinterisell\xc3\xa4 2\xc2\xa0323 cm\xc2\xb3-moottorilla (13 CV) varustettu Type 4 Minor, sek\xc3\xa4 kuusisylinteriset 2\xc2\xa0696 cm\xc2\xb3 Cadette (15 CV), 2\xc2\xa0996/3\xc2\xa0996 cm\xc2\xb3 Major (17 tai 23 CV), sek\xc3\xa4 Majorin pidennetyll\xc3\xa4 akseliv\xc3\xa4lill\xc3\xa4 oleva Master, jotka luokitettiin matka-autoiksi (voiture de tourisme). N\xc3\xa4iden rinnalle syntyi urheiluautojen (voiture de sport) mallisto, mik\xc3\xa4 k\xc3\xa4ytti matka-autojen moottoreita mutta lyhyemm\xc3\xa4n akseliv\xc3\xa4lin alustoja (mallikirjosta huolimatta alustamalleja oli rationalisointikeinona vain nelj\xc3\xa4ll\xc3\xa4 akseliv\xc3\xa4lill\xc3\xa4). Cadette-mallin urheiluversio samalla 15 verohevosvoiman nelisylinteri-moottorilla oli Baby-15, kun Major:in kuusisylinteri-moottorit verohevosvoimia vastaavasti Baby 3 litres tai Baby 4 litres. Suurta kuusisylinterist\xc3\xa4 moottoria sai lis\xc3\xa4ksi tehokkaammissa malleissa kahdella (Lago Sp\xc3\xa9ciale) tai kolmella kaasuttimella (Lago SS; kuva; 1938 Lago SS vesipisarakorilla), jotka tarjosivat korkeamman tehonsa vuoksi parempaa suorituskyky\xc3\xa4. Huippumalli tilattiin useimmissa tapauksissa Figoni&Falasci:n aerodynaamisilla ja h\xc3\xa4tk\xc3\xa4hdytt\xc3\xa4v\xc3\xa4n kauniilla vesipisara-koreilla. Lago oli taitava insin\xc3\xb6\xc3\xb6ri, ja erityisesti h\xc3\xa4nen 4-litraiseksi laajentamallansa kuusisylinterisell\xc3\xa4 moottorilla varustetut, Figoni&Falascin, Saoutchikin tai muiden erikoisyritysten korittamat huippumallit saavuttivat sotaa edelt\xc3\xa4neen\xc3\xa4 aikana menestyst\xc3\xa4 my\xc3\xb6s kilparadoilla: kauneimmat niist\xc3\xa4 saavuttavat klassikkoautojen huutokaupoissa miljooniin dollareihin nousevia hintoja.\n_START_SECTION_\nRecord (1946-1951: sedan, avoauto)\n_START_PARAGRAPH_\nTalbot-Lagon uudella 26 verohevosvoiman moottorilla varustettu Record-malli ensiesiteltiin vuonna 1946. Sodanj\xc3\xa4lkeinen Ranskan uusi hallinto otti talousel\xc3\xa4m\xc3\xa4n kuitenkin tiukkaan poliittiseen valvontaan. Yli 2 litran iskutilavuuden moottorilla varustettujen autojen verotus kiristyi rajusti, ja tammikuussa 1946 esitelty Pons-suunnitelma m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4si tarkoin mink\xc3\xa4laisia automalleja Ranskan autoteollisuuden kuuluisi valmistaa: suunnitelman toimeenpano oli vaikea v\xc3\xa4ist\xc3\xa4\xc3\xa4, sill\xc3\xa4 valtio hallitsi my\xc3\xb6s raaka-aineiden kuten niukan ter\xc3\xa4stuotannon jakelua eri tarvitsijoille. Muiden loistoautojen valmistajien kuten Delahaye-Delagen, Hotchkissin ja Salmsonin tavoin my\xc3\xb6s Talbot-Lago luokiteltiin v\xc3\xa9hicule de classe exceptionelle ransk. poikkeuksellisten ajoneuvojen luokkaan, ja jos niiden toimintaa ei kiellettyk\xc3\xa4\xc3\xa4n, yritysten tarvitsemaa ter\xc3\xa4st\xc3\xa4 allokoitiin kuitenkin kitsaasti: vuodelle 1946 Talbot-Lago sai luvan valmistaa 125 kappaletta ajoneuvoja sill\xc3\xa4 ehdolla, ett\xc3\xa4 ne menisiv\xc3\xa4t vientiin. Record-malli sai p\xc3\xa4\xc3\xa4asiassa neliovisia sedan-koreja, jotka valmistettiin Talbot-tehtaan omassa koriverstaassa, joskin pieni m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4 kaksiovisia versioita sai ulkopuolisten korittajien luomuksia._NEWLINE_Tuotanto oli v\xc3\xa4h\xc3\xa4ist\xc3\xa4 my\xc3\xb6s vuonna 1947 (155 kpl) ja vuonna 1948 (178). Vuonna 1950 Talbot Lago valmisti 433 ajoneuvoa, mutta sitten sen alam\xc3\xa4ki jyrkkeni: vuonna 1951 valmistui 80 kpl, ja vuonna 1952 Record- ja Baby-malleja valmistui uudesta ponttoonikorista huolimatta en\xc3\xa4\xc3\xa4 34 kpl kaikkien mallien yhteenlaskettuna m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4n\xc3\xa4. Vuoden 1953 tuotanto j\xc3\xa4i 13 Record-kappaleeseen (Baby-mallia en\xc3\xa4\xc3\xa4 4), jolloin suuri T26 Record-malli sai v\xc3\xa4isty\xc3\xa4 uuden, 14 verohevosvoiman luokkaan esitellyn, pienemm\xc3\xa4ll\xc3\xa4 mutta kehittelyvajetta potevalla nelisylinterisell\xc3\xa4 moottorilla varustetun Type 14 LS:n tielt\xc3\xa4.\n_START_SECTION_\nGrand Sport (1948-1951: coup\xc3\xa9, avoauto)\n_START_PARAGRAPH_\nAnthony Lago valmistutti my\xc3\xb6s 32 kappaleena Grand Prix -malli T26C:n tekniikalla varustettuja T26 Grand Sport-alustoja. Ensimm\xc3\xa4inen niist\xc3\xa4 suunniteltiin vuoden 1946 aikana, ja esiteltiin lokakuussa 1947 Pariisin automessuilla. Valmistus jatkui vuosien 1948-1952 v\xc3\xa4lisen ajan. 29 kpl n\xc3\xa4ist\xc3\xa4 autoista oli lyhyell\xc3\xa4, 2\xc2\xa0650 mm, loput kolme 2\xc2\xa0800 mm:n pidemm\xc3\xa4ll\xc3\xa4 akseliv\xc3\xa4lill\xc3\xa4. Korit olivat yksil\xc3\xb6llisi\xc3\xa4, ja tunnettujen korir\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xa4leiden ty\xc3\xb6t\xc3\xa4: lukum\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4isesti eniten T26 GS-autoja varustettiin kuuluisan Saoutchik:in koreilla, mutta my\xc3\xb6s nimekk\xc3\xa4\xc3\xa4t Chapron, Franay, Figoni&Falaschi, Dubos ja Antem pukivat ne Spyder-avoautoiksi, tai harvinaisemmin coup\xc3\xa9-korisiksi. Vientiin menneiden T26 GS-alustojen tiedet\xc3\xa4\xc3\xa4n saaneen Pennock-, Van den Plas-, Graber- ja Stabilimenti Farina-koreja. Kyseess\xc3\xa4 oli eksklusiivinen, eritt\xc3\xa4in suorituskykyinen urheiluauto - toisin kuin esimerkiksi Delagen tai Delahayen urheilulliset matka-autot - sill\xc3\xa4 sen tekniikka perustui T26C-kilpamalleihin. Hyvin harvinaiset Grand Sport-yksil\xc3\xb6t arvostetaan klassikkoautojen huutokaupoissa eritt\xc3\xa4in korkealle: esimerkiksi k\xc3\xa4yk\xc3\xb6\xc3\xb6t vuoden 1947 Franay-korinen T26-GS, joka jo vuonna 2013 saavutti per\xc3\xa4ti 2\xc2\xa0035\xc2\xa0000 US-taalan kauppahinnan Scottsdalessa (AZ, USA) j\xc3\xa4rjestetyss\xc3\xa4 huutokaupassa. Kuvat autosta (ks. my\xc3\xb6s Commonsin laajat kuvakokoelmat) ilment\xc3\xa4v\xc3\xa4t lyhyen alustan pulmallisuutta korin takaosan sopusuhtaisen muotoilun kannalta._NEWLINE_Valitettavasti Anthony Lagon oletus, ett\xc3\xa4 t\xc3\xa4htitieteellisen kalliille ja etenkin Ranskassa 4,5-litraisen moottorinsa takia ankarasti verotetuille urheiluautoille olisi laajempaa kysynt\xc3\xa4\xc3\xa4, osoittautui erehdykseksi: ostajakunta koostui varakkaista henkil\xc3\xb6ist\xc3\xa4, jotka k\xc3\xa4yttiv\xc3\xa4t elegantteja Grand Sport:ejaan niin arkiajoihin kuin satunnaisiin m\xc3\xa4ki- tai ratakilpailuihin sek\xc3\xa4 ralleihin, mutta markkina oli odotettua pienempi. Dilemmaksi muodostui kilpa-auton tekniikka lyhyell\xc3\xa4 alustalla: erin\xc3\xa4iset kevyet T26 GS:t osoittautuivat toki hyvinkin menestyksekk\xc3\xa4iksi kilpailuissa, mutta samalla lyhyt akseliv\xc3\xa4li vaikeutti esteettisesti kauniiden korien valmistamista arkipainoitteiseen k\xc3\xa4ytt\xc3\xb6\xc3\xb6n. Lago vastasi t\xc3\xa4h\xc3\xa4n ongelmaan pidennetyll\xc3\xa4 akseliv\xc3\xa4lill\xc3\xa4, mutta liian my\xc3\xb6h\xc3\xa4\xc3\xa4n, sill\xc3\xa4 t\xc3\xa4ll\xc3\xa4 v\xc3\xa4lin saataville oli tullut kilpailevia vaihtoehtoja modernilla, sodan j\xc3\xa4lkeisell\xc3\xa4 tekniikalla. Hetken aikaa nopeimman sarjatuotantoauton titteli\xc3\xa4 kantanut Grand Sport-malli on n\xc3\xa4ht\xc3\xa4viss\xc3\xa4 er\xc3\xa4\xc3\xa4ksi viimeisist\xc3\xa4 kalliista, ostajansa maun mukaiseksi r\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xa4l\xc3\xb6idyist\xc3\xa4, k\xc3\xa4sin valmistetuista urheilullisista loistoautoista - tuulahdus aikakaudelta, joka oli sodanj\xc3\xa4lkeisess\xc3\xa4 Euroopassa jo peruuttamattomasti ohi.\n_START_SECTION_\nKilpailutoiminta\n_START_PARAGRAPH_\nTalbot-Lagon oman Formula 1-tallin vuoden 1950 kilpailutoiminnan ohella (kuva; Talbot-Lago Type 26 Course F1-kilpuri) my\xc3\xb6s T26 Grand Sport-autoilla kilpailtiin: vuonna 1950 Louis Rosier ja h\xc3\xa4nen poikansa Jean-Louis voittivat Le Mansin 24 tunnin ajot (toisissa l\xc3\xa4hteiss\xc3\xa4 mainitaan, ett\xc3\xa4 kyseess\xc3\xa4 oli er\xc3\xa4s useista korilla j\xc3\xa4lkeenp\xc3\xa4in urheiluautokilpailuihin varustetuista T26C-kilpureista, ei alunperin Grand Sport), ja 1952 Pierre Levegh ajoi kuuluisasti Le Mans-ajojen johdossa, kun h\xc3\xa4n tuntia ennen maaliin tuloa ilman kuljettajanvaihtoa ajettuaan kytki yliv\xc3\xa4syneen\xc3\xa4 vahingossa liian pienen vaihteen, ja ylikierroksille karannut moottori rikkoutui. Louis Rosier, joka oli tuonut Talbot-Lagolle sen kaksi viimeist\xc3\xa4 GP-voittoa vuosina 1950-1951, osallistui T26GS-Spyderill\xc3\xa4 viel\xc3\xa4 vuoden 1953 IV. Carrera Panamericana-kilpailuun, ja saavutti luokassaan (urheiluautot yli 1\xc2\xa0600 cm\xc2\xb3) ja samalla yleiskilpailussakin huomion arvoisen viidennen sijan kolmoisvoittaja-Lancian j\xc3\xa4lkeen, kahden uudemman, v\xc3\xa4kivahvan Ferrari 375 MM:n v\xc3\xa4liss\xc3\xa4.\n_START_SECTION_\n"Baillon"-latol\xc3\xb6yt\xc3\xb6 2014\n_START_PARAGRAPH_\nVuonna 2014 l\xc3\xb6ydetty, liikemies Roger Baillonin perustettavaa automuseota varten ker\xc3\xa4\xc3\xa4m\xc3\xa4, yli 60 osittain eritt\xc3\xa4in harvinaista ajoneuvoa sis\xc3\xa4lt\xc3\xa4v\xc3\xa4 kokoelma sis\xc3\xa4lsi per\xc3\xa4ti kaksi harvinaista, Saoutchik-korilla varustettua T26 Grand Sportia. Figoni & Falaschin pisarakorilla varustettu T26 GS taas voitti vuoden 2018 Pebble Beach-golfklubilla pidetyn perinteikk\xc3\xa4\xc3\xa4n klassikkoautojen Concours d`Elegance-kilpailun ensimm\xc3\xa4isen palkinnon Postwar Touring-luokassa. Se oli er\xc3\xa4s korir\xc3\xa4\xc3\xa4t\xc3\xa4lin viimeisist\xc3\xa4, sill\xc3\xa4 vuonna 1935 toiminnan rahoittajaksi tullut liikemies Oividio Falaschi vet\xc3\xa4ytyi ik\xc3\xa4syist\xc3\xa4 yrityksen toiminnasta vuonna 1950. Muotoilusta vastannut Giuseppe Figoni lopetti ty\xc3\xb6ns\xc3\xa4 vuonna 1955.'