b'\n_START_ARTICLE_\nSerbianajokoira\n_START_SECTION_\nUlkon\xc3\xa4k\xc3\xb6\n_START_PARAGRAPH_\nSerbianajokoiran ulkon\xc3\xa4k\xc3\xb6 muistuttaa hyvin paljon schillerinajokoiraa ja jonkin verran puolanajokoiraa. Se on vankkarakenteinen, keskikokoinen koira. P\xc3\xa4\xc3\xa4 on litte\xc3\xa4 ja kalteva ja kallo hieman py\xc3\xb6ristynyt. Kuono on suipponeva ja kirsu aina musta. Silm\xc3\xa4t ovat soikion muotoiset ja iirikset tummat. Korvat ovat tyypillisen ajokoiramaiset, keskikokoiset, korkealle kiinnittyneet, poskien my\xc3\xb6t\xc3\xa4iset ja riippuvat._NEWLINE_Niska on voimakas ja hieman kaareutunut ja selk\xc3\xa4 lihaksikas, pitk\xc3\xa4 ja voimakas. H\xc3\xa4nt\xc3\xa4 on hieman yl\xc3\xb6sp\xc3\xa4in kiertynyt ja selk\xc3\xa4linjan alapuolella kannettu. Eturaajat ovat voimakkaat, lihaksikkaat ja yhdensuuntaiset lihaksikkaiden olkavarsien kanssa. Takaraajat ovat voimakkaat ja lihaksikkaat._NEWLINE_Karvapeite on lyhyt, karhea, runsas ja hieman tavallista pidempi raajojen takaosissa ja h\xc3\xa4nn\xc3\xa4n alla. V\xc3\xa4ritys on kellanpunainen, punainen tai ruosteenruskea, joissa kaikissa on musta satula tai mantteli. Satula/mantteli kulkee sel\xc3\xa4n ja niskan kautta p\xc3\xa4\xc3\xa4n yl\xc3\xa4osaan ohimolle asti. Rintakeh\xc3\xa4ss\xc3\xa4 sallitaan py\xc3\xb6re\xc3\xa4 valkoinen merkki jonka ymp\xc3\xa4rysmitta on enint\xc3\xa4\xc3\xa4n 2 cm. S\xc3\xa4k\xc3\xa4korkeus on 44-56 cm ja paino n. 20 kg.\n_START_SECTION_\nLuonne ja k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4ytyminen\n_START_PARAGRAPH_\nRotu on sinnik\xc3\xa4s, luotettava, kest\xc3\xa4v\xc3\xa4 ja t\xc3\xa4ynn\xc3\xa4 luonnetta. Siit\xc3\xa4 voi saada hyv\xc3\xa4n seurakoiran, mutta se voi olla vaikea kouluttaa ja sen omistajalta edellytet\xc3\xa4\xc3\xa4n k\xc3\xa4rsiv\xc3\xa4llisyytt\xc3\xa4. Jos sille annetaan tilaisuus pyrki\xc3\xa4 lauman johtajaksi, se voi olla dominoiva. Sit\xc3\xa4 kuitenkin kuvaillaan oikein ja m\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4tietoisesti koulutettuna miellytt\xc3\xa4v\xc3\xa4ksi ja tottelevaiseksi, ja se on eritt\xc3\xa4in kiltti ja yst\xc3\xa4v\xc3\xa4llinen._NEWLINE_Serbianajokoira muodostaa vahvan siteen perheens\xc3\xa4 kanssa ja tulee kohtalaisen hyvin toimeen lasten kanssa. Toisiin koiriin se tulee totuttaa oikealla tavalla, jolloin se voi tulla hyvin toimeen niiden kanssa. Se saattaa kuitenkin vaistojensa vuoksi jahdata muita lemmikkej\xc3\xa4. Se on eloisa, mik\xc3\xa4 n\xc3\xa4kyy paitsi mets\xc3\xa4stysapajilla, my\xc3\xb6s kotiel\xc3\xa4m\xc3\xa4ss\xc3\xa4. Se rakastaa k\xc3\xa4velyit\xc3\xa4 ja leikkimist\xc3\xa4 rakkaimpien ihmistens\xc3\xa4 kanssa. Haukkuherkkyys on keskim\xc3\xa4\xc3\xa4r\xc3\xa4isen tasolla.\n_START_SECTION_\nAlkuper\xc3\xa4\n_START_PARAGRAPH_\nRotu kuuluu ymp\xc3\xa4ri Balkania levinneiden ajokoirien tyyppiin. Sen uskotaan polveutuneen foinikialaisten muinaisina aikoina alueelle j\xc3\xa4tt\xc3\xa4mist\xc3\xa4 koirista. Ensimm\xc3\xa4inen maininta siit\xc3\xa4 on 11. vuosisadalta, jolloin Frank Laska kuvaili sit\xc3\xa4 yksityiskohtaisesti muiden sen ajan ajokoirien ohella._NEWLINE_Serbianajokoira on s\xc3\xa4ilynyt melko samanlaisena Balkanilla koko historiansa ajan, ja sen ensimm\xc3\xa4inen rotum\xc3\xa4\xc3\xa4ritelm\xc3\xa4 kirjoitettiin vuonna 1924 nimell\xc3\xa4 balkaninajokoira. Kesti kuitenkin vuoteen 1940 ennen kuin FCI hyv\xc3\xa4ksyi rotum\xc3\xa4\xc3\xa4ritelm\xc3\xa4n joka oli jo hyv\xc3\xa4ksytty muualla. Koska rotu oli levinnyt eniten juuri Serbian alueelle, FCI:n vuoden 1996 kokouksessa sen nimi p\xc3\xa4\xc3\xa4tettiin vaihtaa serbianajokoiraksi._NEWLINE_Rotu on eritt\xc3\xa4in hyv\xc3\xa4 ty\xc3\xb6koira joka ei anna periksi ennen kuin l\xc3\xb6yt\xc3\xa4\xc3\xa4 j\xc3\xa4ljitt\xc3\xa4m\xc3\xa4ns\xc3\xa4 riistan.'