b"\n_START_ARTICLE_\nManfred Stahnke\n_START_PARAGRAPH_\nManfred Stahnke (s. 1951 Kiel) on saksalainen s\xc3\xa4velt\xc3\xa4j\xc3\xa4. H\xc3\xa4n valmistui musiikin teorian ja s\xc3\xa4vellyksen opinnoistaan Freiburgissa vuonna 1973 ja sai tohtorinarvonsa Hampurissa vuonna 1979 Constantin Florosin ohjauksessa. H\xc3\xa4nen v\xc3\xa4it\xc3\xb6skirjansa aiheena oli Pierre Boulez'n kolmas pianosonaatti. Stahnken s\xc3\xa4vellysopettajina toimivat Wolfgang Fortner, Klaus Huber, Brian Ferneyhough, Ben Johnston, John Chowning ja vuodesta 1974 ensisijaisesti Gy\xc3\xb6rgy Ligeti._NEWLINE_Stahnke on ty\xc3\xb6skennellyt Hampurin musiikki- ja teatteriyliopistossa sek\xc3\xa4 Stanfordin yliopistossa, Yhdysvalloissa. H\xc3\xa4n on kansainv\xc3\xa4lisesti pit\xc3\xa4nyt luentoja, osallistunut symposiumeihin, johtanut seminaareja ja kirjoittanut teoreettisia esseit\xc3\xa4. H\xc3\xa4nen musiikkitieteellisten julkaisujen aiheina ovat olleet h\xc3\xa4nen itsens\xc3\xa4 ohella sellaiset s\xc3\xa4velt\xc3\xa4j\xc3\xa4t kuin Harry Partch, Ligeti, Boulez ja G\xc3\xa9rard Grisey. H\xc3\xa4n on saanut useita palkintoja, kuten vuoden 1989 Ligeti-palkinnon. _NEWLINE_Vuonna 1991 Stahnke perusti Peter Niklas Wilsonin kanssa Hampurin uuden musiikin seuran ja vuonna 1992 Ligetin johdolla opiskelleiden yst\xc3\xa4viens\xc3\xa4 kanssa Chaosma-kokoonpanon. Vuonna 1999 h\xc3\xa4nest\xc3\xa4 tuli Goethe-instituutin musiikin neuvoa-antavan lautakunnan j\xc3\xa4sen, ja samana vuonna h\xc3\xa4net valittiin Hampurin vapaan taideakatemian j\xc3\xa4seneksi._NEWLINE_Stahnke on k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4nyt avukseen tietokoneita mikrotonaalisen musiikin tekemisess\xc3\xa4. H\xc3\xa4nen teoksiinsa kuuluu kolme oopperaa, joista kaksi on mikrotonaalisia (Usher, 1981; Heinrich, 1987) ja yksi (Orpheus Kristall, 2001) toteutettu kahtaa mediaa eli n\xc3\xa4ytt\xc3\xa4m\xc3\xb6\xc3\xa4 ja interneti\xc3\xa4 k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4en. H\xc3\xa4nen muita teoksiaan ovat lukuisat kamarimusiikkis\xc3\xa4vellykset ja orkesteriteokset, joista j\xc3\xa4lkimm\xc3\xa4isiin kuuluvat Der Mandelbrotbaum (1992), Trace des sorciers (1997) ja De Danzbodnlock (2006)."