b'\n_START_ARTICLE_\nTahltaninkarhukoira\n_START_SECTION_\nUlkon\xc3\xa4k\xc3\xb6\n_START_PARAGRAPH_\nTahltaninkarhukoira oli rungoltaan kuin pystykorvan ja paariakoiran v\xc3\xa4limuoto. Sen rakenteen tuli olla ennen kaikkea atleettinen ja ketter\xc3\xa4. Se oli ulkon\xc3\xa4\xc3\xb6lt\xc3\xa4\xc3\xa4n kettumainen. Sen h\xc3\xa4nt\xc3\xa4 oli lyhyt, tuuhea, pystyss\xc3\xa4 kannettu ja erilainen kuin muilla koirilla, ja sit\xc3\xa4 on kuvailtu partasudiksi ja p\xc3\xb6lyhuiskuksi. Sen karvapeite oli lyhytt\xc3\xa4, tihe\xc3\xa4\xc3\xa4 ja kovaa. V\xc3\xa4ri vaihteli paljon, mutta yleisin oli musta valkoisin merkein. Kuten muillekin samantyyppisille roduille, tahltaninkarhukoiralle oli tyypillist\xc3\xa4 erikoinen jodlaava \xc3\xa4\xc3\xa4ni. S\xc3\xa4k\xc3\xa4korkeus oli 30-40 cm ja paino 7 kg.\n_START_SECTION_\nLuonne ja k\xc3\xa4ytt\xc3\xa4ytyminen\n_START_PARAGRAPH_\nTahltaninkarhukoiralla oli rohkeutta kohdata karhu, mutta se oli yst\xc3\xa4v\xc3\xa4llinen ja lempe\xc3\xa4 pienemmille el\xc3\xa4imille ja ihmisille. Se oli omanarvontuntoinen ja omistajaansa helposti kiintyv\xc3\xa4. Sen ominaispiirteisiin kuului mm. basenjille ja muutamalle muulle alkukantaiselle rodulle tyypillinen jodlaus. Se eli teltassa perheen kanssa ja jakoi heid\xc3\xa4n s\xc3\xa4nkyns\xc3\xa4 ja p\xc3\xb6yt\xc3\xa4ns\xc3\xa4. 17. vuosisadalla jesuiitta kuvaili intiaanien yhteistaloja talvella ja totesi, ett\xc3\xa4 h\xc3\xa4n "ei osaisi p\xc3\xa4\xc3\xa4tt\xc3\xa4\xc3\xa4 mik\xc3\xa4 oli pahinta -savu, kirput vai koirat".\n_START_SECTION_\nAlkuper\xc3\xa4\n_START_PARAGRAPH_\nTahltan-intiaanit olivat jalostaneet tahltaninkarhukoiran karhunmets\xc3\xa4stykseen, mink\xc3\xa4 vuoksi sill\xc3\xa4 oli pienest\xc3\xa4 koostaan huolimatta mahtavat voimat. Ennen mets\xc3\xa4styst\xc3\xa4 koirilta vuodatettiin seremoniassa verta pist\xc3\xa4m\xc3\xa4ll\xc3\xa4 niit\xc3\xa4 takaraajoihin ketun tai suden pohjeluulla. Mets\xc3\xa4stysp\xc3\xa4iv\xc3\xa4n aamuna kahta koiraa kannettiin s\xc3\xa4kiss\xc3\xa4 intiaanin olkap\xc3\xa4\xc3\xa4ll\xc3\xa4 kunnes ne olivat paikantaneet tuoreet karhunj\xc3\xa4ljet. P\xc3\xa4\xc3\xa4sty\xc3\xa4\xc3\xa4n vapaiksi n\xc3\xa4m\xc3\xa4 pikkukoirat liikkuivat kevyesti lumihangen yli samalla kun syv\xc3\xa4t nietokset hidastivat karhun pakoa. Niiden kettumainen, katkonainen haukunta rasitti karhua alistumiseen asti tai h\xc3\xa4mmensi sen kunnes intiaanit saattoivat tulla tarpeeksi l\xc3\xa4helle tappaakseen sen. Koiraa valmennettiin taisteluun suuria kissael\xc3\xa4imi\xc3\xa4 vastaan merkitsem\xc3\xa4ll\xc3\xa4 sen kasvot kuolleen ilveksen kynnell\xc3\xa4._NEWLINE_Tahltaninkarhukoira polveutui paariatyyppisist\xc3\xa4 koirista, jotka olivat saapuneet alueelle esihistoriallisten vaellusten aikaan. Se eli l\xc3\xa4hinn\xc3\xa4 Brittil\xc3\xa4isen Kolumbian luoteisosien ja Etel\xc3\xa4-Yukonin syrj\xc3\xa4isill\xc3\xa4 vuoristoalueilla. Sen ruokavalio koostui tavallisesti pienist\xc3\xa4 linnun-, lihan- ja kalanpaloista, ja se p\xc3\xa4rj\xc3\xa4si my\xc3\xb6s purevan kylm\xc3\xa4ss\xc3\xa4. Alkuper\xc3\xa4isen elinymp\xc3\xa4rist\xc3\xb6ns\xc3\xa4 ulkopuolella rotu sairastui herk\xc3\xa4sti penikkatautiin, l\xc3\xa4mp\xc3\xb6halvaukseen ja ruokavalion muutoksen aiheuttamiin ongelmiin. Valkoisten l\xc3\xb6yt\xc3\xb6retkeilij\xc3\xb6iden tuodessa mukanaan muita koiria se alkoi harvinaistua. Rotu ehdittiin tunnustaa Kanadan Kennelliitossa, mutta rekister\xc3\xb6intien hiivuttua se poistettiin viralliselta rotulistalta.'