b'\n_START_ARTICLE_\nGustave Courbet\n_START_SECTION_\nEl\xc3\xa4m\xc3\xa4kerta\n_START_PARAGRAPH_\nOrnansissa, Doubs\'ssa rikkaaseen perheeseen syntynyt Courbet haki omaa tyyli\xc3\xa4\xc3\xa4n ja matka Hollantiin 1847 vahvisti h\xc3\xa4nen k\xc3\xa4sityst\xc3\xa4\xc3\xa4n, ett\xc3\xa4 taiteilijan tuli kuvata el\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4 ymp\xc3\xa4rill\xc3\xa4\xc3\xa4n, kuten Rembrandt, Hals ja muut hollantilaismestarit olivat tehneet. Pariisin salonki hylk\xc3\xa4si Courbet\'n varhaiset ty\xc3\xb6t, jotka esittiv\xc3\xa4t h\xc3\xa4nt\xc3\xa4 itse\xc3\xa4\xc3\xa4n koiransa kanssa ja piippua polttavaa miest\xc3\xa4, mutta nuoremmat kriitikot arvostivat h\xc3\xa4nen t\xc3\xb6it\xc3\xa4\xc3\xa4n ja vuoteen 1849 menness\xc3\xa4 Courbet\'sta oli tullut kuuluisa._NEWLINE_Courbet\'n t\xc3\xa4rkeimpiin t\xc3\xb6ihin kuuluu Hautajaiset Ornansissa, \xc3\xb6ljyv\xc3\xa4rimaalaus h\xc3\xa4nen isoset\xc3\xa4ns\xc3\xa4 hautajaisista 1848. Teos, jossa aitoa hautajaisv\xc3\xa4ke\xc3\xa4 k\xc3\xa4ytettiin malleina, her\xc3\xa4tti paljon kohua kriitikoiden ja yleis\xc3\xb6n keskuudessa. Se on valtavan suuri (n. 3 * 7 metri\xc3\xa4) ja esitt\xc3\xa4\xc3\xa4 tavanomaisen tapahtuman skaalassa, joka aiemmin oli tarkoitettu uskonnollisiin ja kuninkaallisiin aiheisiin. Yleis\xc3\xb6 alkoi kiinnostua realismista ja romantiikan ylenpalttinen ja dekadentti fantasiointi alkoi menett\xc3\xa4\xc3\xa4 suosiota. Courbet itse sanoi: "hautajaiset Ornansissa merkitsiv\xc3\xa4t romantiikan hautajaisia". _NEWLINE_Courbet liitti realismin sosialismiin ja saatuaan kuuluisuutta, pyrki ajamaan demokraattisia ja sosialistisia aatteita kirjoittamalla poliittisia esseit\xc3\xa4. _NEWLINE_Courbet julkisti monumentaalisen L\xe2\x80\x98Atelier du Peintre-maalauksen Salon des Refus\xc3\xa9s\'ss\xc3\xa4 1855. Se oli allegoria h\xc3\xa4nen el\xc3\xa4m\xc3\xa4st\xc3\xa4\xc3\xa4n taiteilijana. 1860-luvun loppupuolella Courbet maalasi yh\xc3\xa4 eroottisempia t\xc3\xb6it\xc3\xa4, jotka kulminoituivat naisen sukupuolielimi\xc3\xa4 esitt\xc3\xa4v\xc3\xa4\xc3\xa4n Maailman alkuper\xc3\xa4\xc3\xa4n (1866). T\xc3\xb6it\xc3\xa4 kiellettiin esitt\xc3\xa4m\xc3\xa4st\xc3\xa4 julkisesti ja 1870 Courbet perusti F\xc3\xa9d\xc3\xa9ration des artistes-ryhm\xc3\xa4n, joka vastusti taidesensuuria. Ryhm\xc3\xa4\xc3\xa4n kuuluivat muun muassa Andr\xc3\xa9 Gill, Honor\xc3\xa9 Daumier, Jean-Baptiste Camille Corot, Eug\xc3\xa8ne Pottier, Jules Dalou ja Manet._NEWLINE_Courbet sai suosiota hallintoa vastustavien keskuudessa kielt\xc3\xa4ydytty\xc3\xa4\xc3\xa4n ottamasta vastaan Napoleon III:n my\xc3\xb6nt\xc3\xa4m\xc3\xa4\xc3\xa4 kunniamerkki\xc3\xa4, ja vuoden 1871 vallankumouksellinen Pariisin kommuuni asetti h\xc3\xa4net vastaamaan Pariisin taidemuseoista. Vallankumouksen j\xc3\xa4lkeen h\xc3\xa4nen katsottiin osallistuneen Place Vend\xc3\xb4men voitonpylv\xc3\xa4\xc3\xa4n tuhoamiseen, josta h\xc3\xa4n sai vankeustuomion syyskuussa 1871. Ranskan uusi presidentti Patrice de Mac-Mahon halusi vuonna 1873 pystytt\xc3\xa4\xc3\xa4 pylv\xc3\xa4\xc3\xa4n uudelleen, ja Courbet\xe2\x80\x99ta vaadittiin maksamaan kustannukset. H\xc3\xa4n muutti Sveitsiin v\xc3\xa4ltt\xc3\xa4\xc3\xa4kseen vararikon. Courbet kuoli La Tour du Peilziss\xc3\xa4 Sveitsiss\xc3\xa4 raskaan juomisen aiheuttamaan maksasairauteen 58-vuotiaana 31. joulukuuta 1877.'