b'\n_START_ARTICLE_\nEmil Olson\n_START_SECTION_\nBiografi\n_START_PARAGRAPH_\nOlson blev filosofie doktor och docent i nordiska spr\xc3\xa5k i Lund 1904 och professor d\xc3\xa4r 1917. Han var en stor k\xc3\xa4nnare av fornsvenskan, speciellt \xc3\xa4ldre svensk spr\xc3\xa5khistoria. Ut\xc3\xb6ver ett antal mindre avhandlingar och uppsatser skrev han \xc3\x96stg\xc3\xb6talagens ljudl\xc3\xa4ra (1904), \xc3\x96stg\xc3\xb6talagens 1300-talsfragment (1911), Studier \xc3\xb6ver pronominet Den (1911) och De appellativa substantivens bildning i fornsvenskan (1916). Han gav ut Utdrag ur Magnus Erikssons landslag (1909; ny upplaga 1917), Jacob Wallenbergs Min son p\xc3\xa5 galejan (1921) samt Florez och Blanzeflor (1921). \xc3\x85ren 1919\xe2\x80\x931926 \xc3\xb6versatte han Snorre Sturlassons Konungasagor (3 band). Han gjorde ett omfattande arbete med Svenska Akademiens ordbok och var fr\xc3\xa5n 1929 huvudredakt\xc3\xb6r f\xc3\xb6r Arkiv f\xc3\xb6r nordisk filologi.'