b'\n_START_ARTICLE_\nVolvo \xc3\x96V 4\n_START_SECTION_\nKonstruktion\n_START_PARAGRAPH_\nDen \xc3\xb6ppna 5-sitsiga bilen var uppbyggd p\xc3\xa5 en vagnsram enligt \xc3\xa4ldre tiders bilar f\xc3\xb6r inf\xc3\xa4stning av framhjulupph\xc3\xa4ngningar, bakaxel, motor, v\xc3\xa4xell\xc3\xa5da och kardanaxel. Den hade fyra d\xc3\xb6rrar och var kl\xc3\xa4dd med pl\xc3\xa5t p\xc3\xa5 en stomme av ask och r\xc3\xb6dbok. Kl\xc3\xa4dseln var av l\xc3\xa4der. De f\xc3\xb6rsta bilarna kunde bara f\xc3\xa5s i en f\xc3\xa4rgs\xc3\xa4ttning, m\xc3\xb6rkbl\xc3\xa5 kaross med svarta sk\xc3\xa4rmar. Priset vid introduktionen uppgick till 4 800 kronor, vilket i 2011 \xc3\xa5rs penningv\xc3\xa4rde motsvarade drygt 129 230 kronor._NEWLINE_Den t\xc3\xa4ckta varianten av samma bilmodell kom f\xc3\xb6rst 1929 och fick beteckningen PV4 som stod f\xc3\xb6r "Personvagn-4 cylindrar". T\xc3\xa4ckningen utgjordes av en tr\xc3\xa4stomme t\xc3\xa4ckt med pegamoid, en typ av konstl\xc3\xa4der, enligt den franska Weymann-metoden. Anledningen till att man inte tog fram den t\xc3\xa4ckta varianten fr\xc3\xa5n b\xc3\xb6rjan var att man helt enkelt inte beh\xc3\xa4rskade tekniken tillr\xc3\xa4ckligt bra med t\xc3\xa4ckta bilar. Man hade bland annat stora problem med att f\xc3\xa5 bort allt knarrande ljud i de tr\xc3\xa4stommar som anv\xc3\xa4ndes._NEWLINE_Bilens grundl\xc3\xa4ggande mekaniska konstruktion, d\xc3\xa4ribland vagnsram och drivlina inklusive v\xc3\xa4xell\xc3\xa5da konstruerades av civilingenj\xc3\xb6r Jan G. Smith som \xc3\xa5terv\xc3\xa4nt fr\xc3\xa5n Amerika till Sverige 1924 och engagerades av Gustav Larson i framtagningen av de tio f\xc3\xb6rsta prototypbilarna till \xc3\x96V4:an som monterades ihop p\xc3\xa5 verkstadsf\xc3\xb6retaget AB Galco i Stockholm d\xc3\xa4r Gustav Larson var anst\xc3\xa4lld som teknisk chef. En hel del av Jan G. Smiths ritningar i original och ber\xc3\xa4kningsunderlag i form av en privat anteckningsbok p\xc3\xa5 ett par hundra sidor finns bevarade p\xc3\xa5 Tekniska museets arkiv i Stockholm. Smiths arbete \xc3\xb6vertogs 1925 av Henry Westerberg som slutf\xc3\xb6rde arbetet med prototypbilarna. Motorn konstruerades av Gustav Larson med de erfarenheter han hade fr\xc3\xa5n sin tid i England d\xc3\xa4r han under \xc3\xa5ren 1911-1913 var anst\xc3\xa4lld vid f\xc3\xb6retaget White & Poppe som konstrukt\xc3\xb6r. F\xc3\xb6retaget tillverkade bilmotorer till bland annat bilm\xc3\xa4rket Morris. Motorn till \xc3\x96V4:an tillverkades av Pentaverken i Sk\xc3\xb6vde, v\xc3\xa4xell\xc3\xa5dan av K\xc3\xb6pings Mekaniska Verkstad och chassidetaljer av Bofors. Samtliga kullager till bilen ink\xc3\xb6ptes fr\xc3\xa5n SKF.\n_START_SECTION_\nDesign och marknadsf\xc3\xb6ring\n_START_PARAGRAPH_\nF\xc3\xb6r designen av denna f\xc3\xb6rsta Volvobil svarade konstn\xc3\xa4ren Helmer MasOlle som hade ett stort bilintresse och hade sj\xc3\xa4lv byggt kaross p\xc3\xa5 en voisin som presenterades i Svensk Motortidning i juni 1925. Helmer MasOlle hade ocks\xc3\xa5 en naturlig koppling till SKF genom att han var sv\xc3\xa5ger till d\xc3\xa5varande SKF direkt\xc3\xb6ren Uno Forsberg. Helmer MasOlle har en given plats i den svenska bilhistorien genom sin roll vid tillkomsten av det klassiska Volvo-emblemet, en ring med pil, den kemiska symbolen f\xc3\xb6r j\xc3\xa4rn. Bakgrunden till emblemet var att Volvo ville marknadsf\xc3\xb6ra sin bil som \xe2\x80\x9dDen svenska vagnen\xe2\x80\x9d, och reklamen tryckte p\xc3\xa5 att det var svenskt tekniskt kunnande, svensk kvalitet och svenskt j\xc3\xa4rn och st\xc3\xa5l \xe2\x80\x93 "det b\xc3\xa4sta st\xc3\xa5let i v\xc3\xa4rlden" \xe2\x80\x93 som skulle k\xc3\xa4nneteckna den nya bilen. Den tunna diagonala pl\xc3\xa5tremsan var endast till f\xc3\xb6r att f\xc3\xa4sta upp symbolen mitt framf\xc3\xb6r kylaren men blev kvar l\xc3\xa5ng tid p\xc3\xa5 kommande bilmodeller. Samtliga f\xc3\xb6rseriebilar saknade dock denna symbol. Karossen tillverkades av Freyschuss i Stockholm.\n_START_SECTION_\nTekniska data\n_START_PARAGRAPH_\n\xc3\x96V 4:an hade en 4-cylindrig sidventilmotor med en slagvolym p\xc3\xa5 1944 cc som gav en effekt p\xc3\xa5 28\xc2\xa0hk vid 2000\xc2\xa0rpm med ett maximalt avgivet vridmoment p\xc3\xa5 100\xc2\xa0Nm. Kompressionen var 4,9:1. V\xc3\xa4xell\xc3\xa5dan var osynkroniserad med tre v\xc3\xa4xlar fram och backv\xc3\xa4xel. Parkeringsbromsen verkade direkt p\xc3\xa5 en bromstrumma monterad till utg\xc3\xa5ende axel fr\xc3\xa5n v\xc3\xa4xell\xc3\xa5dan vilket var en enkel l\xc3\xb6sning med behov av ett l\xc3\xa4gre bromsmoment, genom utv\xc3\xa4xlingen i differerentialen, \xc3\xa4n vid bromsning direkt vid bakhjulen. Topphastigheten uppgick till 90\xc2\xa0km/h med en rekommenderad marschfart p\xc3\xa5 60\xc2\xa0km/h. 1927 fanns enbart f\xc3\xa4rdbromsar p\xc3\xa5 bakhjulen. Bromsar p\xc3\xa5 framhjulen togs fram f\xc3\xb6rst 1928 och d\xc3\xa5 som extra utrustning. Tj\xc3\xa4nstevikten uppgick till 1170\xc2\xa0kg. Hjulbasen var 2,85\xc2\xa0meter och sp\xc3\xa5rvidden 1,30\xc2\xa0meter.\n_START_SECTION_\nUtm\xc3\xa4rkelser\n_START_PARAGRAPH_\nJan G. Smith och Gustav Larson tilldelades b\xc3\xa5da 1929 IVA:s (Kungliga Ingenj\xc3\xb6rsvetenskapsakademien) guldmedalj "f\xc3\xb6r deras insats f\xc3\xb6r utvecklingen av den inhemska automobiltillverkningen".'