b'\n_START_ARTICLE_\nFiktiv kraft\n_START_PARAGRAPH_\nEn fiktiv kraft, \xc3\xa4ven kallad pseudokraft, \xc3\xa4r en kraft som verkar p\xc3\xa5 alla massor i ett icke-inertialsystem, till exempel en roterande referensram. Kraften uppst\xc3\xa5r inte genom fysikalisk v\xc3\xa4xelverkan utan fr\xc3\xa5n den icke-inertiala referensramens egen acceleration. Enligt Newtons andra lag , \xc3\xa4r fiktiva krafter alltid proportionella mot massan  p\xc3\xa5 vilken krafterna verkar.\n_START_SECTION_\nGravitationen som en fiktiv kraft\n_START_PARAGRAPH_\nAlla fiktiva krafter \xc3\xa4r proportionella mot massan av det objekt p\xc3\xa5 vilket de verkar, vilket ocks\xc3\xa5 \xc3\xa4r sant f\xc3\xb6r gravitationen. Detta ledde Albert Einstein till att f\xc3\xb6rmoda att ocks\xc3\xa5 gravitationskraften \xc3\xa4r en fiktiv kraft. Han noterade att en observat\xc3\xb6r i fritt fall i en sluten l\xc3\xa5da var of\xc3\xb6rm\xc3\xb6gen att registrera gravitationskraften; fritt fallande referensramar \xc3\xa4r ekvivalenta med ett inertialsystem (ekvivalensprincipen). Einstein kunde s\xc3\xa5 sm\xc3\xa5ningom visa att gravitationskraften verkligen \xc3\xa4r en fiktiv kraft. Den observerade accelerationen \xc3\xa4r i sj\xc3\xa4lva verket en inertial r\xc3\xb6relse i en kr\xc3\xb6kt rumtid. Detta \xc3\xa4r den essentiella fysiken i Albert Einsteins allm\xc3\xa4nna relativitetsteori.'