b'\n_START_ARTICLE_\nLohengrin (opera)\n_START_SECTION_\nKomponerandet och premi\xc3\xa4ren\n_START_PARAGRAPH_\nMusiken skrevs i Dresden 1846-48 och Wagner b\xc3\xb6rjade komponera bakl\xc3\xa4nges, s\xc3\xa5tillvida att han b\xc3\xb6rjade med akt 3 och d\xc3\xa4refter tog sig av akt 1 och 2 f\xc3\xb6r att avsluta med f\xc3\xb6rspelet. Operan antogs genast till uppf\xc3\xb6rande vid Weimaroperan. Men d\xc3\xa5 Wagner var delaktig i februarirevolutionen 1848 var han tvungen att fly till Schweiz och framf\xc3\xb6randet blev uppskjutet. Tack vare sin gode v\xc3\xa4n Franz Liszt kom operan upp i Weimar tv\xc3\xa5 \xc3\xa5r senare. Liszt ledde sj\xc3\xa4lv urpremi\xc3\xa4ren den 28 augusti 1850. Datumet var ingen slump, utan en hyllning till Weimars mest ber\xc3\xb6mda person, Johann Wolfgang von Goethe (som var f\xc3\xb6dd den 28 augusti 1749). Liszt dirigerade en orkester med enbart 38 musiker (mot de vanliga 105 som orkesterpartituret kr\xc3\xa4ver f\xc3\xb6r full effekt), och en lika liten k\xc3\xb6r. S\xc3\xa5ledes uteblev den f\xc3\xb6rv\xc3\xa4ntade effekten och operan mottogs till en b\xc3\xb6rjan med kyla och of\xc3\xb6rst\xc3\xa5ende. F\xc3\xb6rst efter en tid v\xc3\xa4nde reaktionerna och operan blev popul\xc3\xa4r i samband med premi\xc3\xa4ren 1858 i M\xc3\xbcnchen d\xc3\xa5 den sinnessvage kungen av Bayern, Ludvig II blev f\xc3\xb6r\xc3\xa4lskad i svanoperan och trodde sig funnit en sj\xc3\xa4lsfr\xc3\xa4nde i Wagner (Ludvig kom framdeles att bli finansi\xc3\xa4r av Wagners projekt). Wagner sj\xc3\xa4lv fick se sin Lohengrin f\xc3\xb6rst i Wien 15 maj 1861._NEWLINE_Den svenska premi\xc3\xa4ren \xc3\xa4gde rum p\xc3\xa5 Stockholmsoperan den 22 januari 1874 och den iscensattes \xc3\xa5ter med premi\xc3\xa4r den 17 september 1894, den 1 september 1910, den 21 september 1933, den 16 mars 1944, den 19 februari 1961 och den 29 januari 1966 med den tyska originaltexten._NEWLINE_Den sattes upp p\xc3\xa5 G\xc3\xb6teborgsoperan med premi\xc3\xa4r den 26 november 2000.\n_START_SECTION_\nOm operan\n_START_PARAGRAPH_\nI Lohengrin har Wagner frigjort sig fr\xc3\xa5n den gamla nummeroperan, men han har \xc3\xa4nnu inte funnit den slutliga formen f\xc3\xb6r sitt musikdrama. Liksom Tannh\xc3\xa4user betecknar Lohengrin ett nytt steg fram\xc3\xa5t i hans utveckling. Ledmotivstekniken \xc3\xa4r konsekvent genomf\xc3\xb6rd, men i motsats till Tristan och Isolde inneh\xc3\xa5ller Lohengrin m\xc3\xa5nga i sig sj\xc3\xa4lva avrundade partier, som till exempel Elsas dr\xc3\xb6m (akt I), Lohengrins Graalber\xc3\xa4ttelse (sista scenen) och en rad k\xc3\xb6r- och orkesterpartier. Men ocks\xc3\xa5 dessa ing\xc3\xa5r som sj\xc3\xa4lvklara led i helheten: d\xc3\xa4r finns ingen "punkt". I motsats till f\xc3\xb6rh\xc3\xa5llandet i Tristan och Isolde intar k\xc3\xb6ren i Lohengrin en framtr\xc3\xa4dande plats. Men samtidigt \xc3\xb6vertar orkestern en del av k\xc3\xb6rens traditionella uppgifter: att kommentera h\xc3\xa4ndelserna p\xc3\xa5 scenen.\n_START_SECTION_\nKlangf\xc3\xa4rger och dramatik\n_START_PARAGRAPH_\nI orkesterbehandlingen visar Wagner sin egenart genom de betydelsefulla uppgifterna han ger tr\xc3\xa4bl\xc3\xa5sarna, genom den ofta f\xc3\xb6rekommande delningen av str\xc3\xa5kst\xc3\xa4mmorna och genom bruket att med vissa instrumentgrupper karakterisera vissa personer eller situationer. Graalriddaren Lohengrin ledsagas ofta av h\xc3\xb6ga, eteriska violintoner. Elsas parti \xc3\xa4r f\xc3\xb6retr\xc3\xa4desvis karakteriserat med tr\xc3\xa4bl\xc3\xa5sarklanger, medan den demoniska, hedniska Ortrud har str\xc3\xa5ktremolo och basklarinett som sitt klangliga k\xc3\xa4nnetecken. Wagner f\xc3\xb6rs\xc3\xa5g konsekvent enskilda gestalter och psykologiska konstellationer med karakteristiska klangf\xc3\xa4rger. Graalsf\xc3\xa4ren (A-dur) f\xc3\xb6rknippas med den ljusa, rena och subtila klangen i violinernas h\xc3\xb6ga register (violinerna \xc3\xa4r uppdelade i fyra eller fem st\xc3\xa4mmor). Den glansfulla och skimrande klangen \xc3\xa4r graalens musikaliska uppenbarelse._NEWLINE_Polariteten mellan violinfigurerna i det h\xc3\xb6ga registret och klangen fr\xc3\xa5n de l\xc3\xa5ga str\xc3\xa5k- och bl\xc3\xa5sinstrumenten motsvarar kontrasten mellan graalsf\xc3\xa4ren och de agerande personerna. I b\xc3\xb6rjan av andra akten, p\xc3\xa5 natten, s\xc3\xa4llar sig den m\xc3\xb6rka klangen fr\xc3\xa5n violoncellerna (som oftast spelar p\xc3\xa5 de l\xc3\xa4gsta str\xc3\xa4ngarna och s\xc3\xa4llan starkare \xc3\xa4n piano) till det "slingrande" Ortrudmotivets f\xc3\xb6rminskade och \xc3\xb6verstigande intervaller: Natten \xc3\xa4r m\xc3\xb6rk, och m\xc3\xb6rka \xc3\xa4r Ortruds och Telramunds avsikter. H\xc3\xa4r och \xc3\xa4ven i andra scener karakteriseras Ortrud och Telramund oftast av basklarinett och engelskt horn. De b\xc3\xa5da instrumentens m\xc3\xb6rka klangf\xc3\xa4rger understryker de h\xc3\xa4r nattgestalternas kusliga och hemlighetsfulla sf\xc3\xa4r. Oboen har d\xc3\xa4remot tilldelats Elsa och representerar hennes naivitet och oskuld. Men tillsammans med det engelska hornet uttrycker oboeklangen ocks\xc3\xa5 sorg och klagan. Trumpeten \xc3\xa4r av tradition kungarnas och riddarnas instrument. I Lohengrin tilldelas trumpeten det motiv som tillk\xc3\xa4nnager titelhj\xc3\xa4ltens ankomst. F\xc3\xb6r kungen l\xc3\xa4t Wagner bygga en speciell grupp fanfarinstrument: "fyra l\xc3\xa5nga, basunliknande instrument i m\xc3\xa4ssing, med den allra enklaste form, ungef\xc3\xa4r som dem vi kan se uppv\xc3\xa4cknings\xc3\xa4nglarna bl\xc3\xa5sa i p\xc3\xa5 kyrkom\xc3\xa5lningarna". Fyra s\xc3\xa5dana trumpeter \xc3\xa4r tilldelade kung Heinrich. De \xc3\xa4r st\xc3\xa4mda i C-dur, och deras fanfarklang, som genomsyrar hela verket, fungerar som ett slags "tondr\xc3\xa4kt" och \xc3\xa4r en viktig best\xc3\xa5ndsdel i operans tidsf\xc3\xa4rg.\n_START_SECTION_\nHandling\n_START_PARAGRAPH_\nPlats: Schelde p\xc3\xa5 900-talet.\n_START_SECTION_\nAkt I\n_START_PARAGRAPH_\nKonung Henrik F\xc3\xa5gelf\xc3\xa4ngaren har anl\xc3\xa4nt till Brabant och samlar de germanska stammarna f\xc3\xb6r att driva ut ungrarna fr\xc3\xa5n hans dom\xc3\xa4ner. Greve Telramund \xc3\xa4r f\xc3\xb6rmyndare f\xc3\xb6r hertig Gottfried av Brabant som \xc3\xa4r minder\xc3\xa5rig samt bror till Elsa. Gottfried har f\xc3\xb6rsvunnit, och hetsad av sin fru Ortrud anklagar Telramund Elsa f\xc3\xb6r att ha m\xc3\xb6rdat sin bror. Han kr\xc3\xa4ver ocks\xc3\xa5 sj\xc3\xa4lva hertigd\xc3\xb6met. Elsa dyker upp, och eftersom hon vet att hon \xc3\xa4r oskyldig, f\xc3\xb6rklarar hon att hon \xc3\xa4r villig att d\xc3\xb6mas av Gud genom en s\xc3\xa5 kallad gudsdom, d\xc3\xa4r saken skall avg\xc3\xb6ras genom att tv\xc3\xa5 k\xc3\xa4mpar m\xc3\xb6ter varandra. Till sin f\xc3\xb6rk\xc3\xa4mpe v\xc3\xa4ljer hon en riddare hon sett i sina dr\xc3\xb6mmar ("Einsam in tr\xc3\xbcben Tagen"). Hon sjunker ner p\xc3\xa5 kn\xc3\xa4 och ber till Gud att Han ska s\xc3\xa4nda henne hj\xc3\xa4lp. Telramund accepterar att sl\xc3\xa5ss \xc3\xa5 konungens v\xc3\xa4gnar. H\xc3\xa4rolden kallar f\xc3\xb6rst f\xc3\xb6rg\xc3\xa4ves p\xc3\xa5 den ok\xc3\xa4nde riddare som ska sl\xc3\xa5ss f\xc3\xb6r Elsas sak, men n\xc3\xa4r han ropar en andra g\xc3\xa5ng sker ett mirakel. En b\xc3\xa5t, dragen av en svan, dyker upp p\xc3\xa5 floden. I den finns det en riddare i gl\xc3\xa4nsande rustning, som stiger i land, skickar bort svanen ("Nu sei bedankt mein lieber Schwan!"), h\xc3\xa4lsar respektfullt p\xc3\xa5 konungen och fr\xc3\xa5gar Elsa om hon vill ha honom som sin f\xc3\xb6rk\xc3\xa4mpe. Else kn\xc3\xa4b\xc3\xb6jer framf\xc3\xb6r honom och l\xc3\xa4gger sin \xc3\xa4ra i hans h\xc3\xa4nder. Han st\xc3\xa4ller bara ett villkor: hon ska aldrig fr\xc3\xa5ga honom om varifr\xc3\xa5n han kommer eller vem han \xc3\xa4r. Elsa g\xc3\xa5r med p\xc3\xa5 detta, b\xc3\xb6ner s\xc3\xa4gs ("Mein Herr und Gott nun ruf\' ich Dich") och stridsplatsen f\xc3\xb6rbereds. Telramund f\xc3\xb6rlorar. Segraren skonar hans liv, tar Elsa i hand, f\xc3\xb6rklarar hennes oskuld och ber om hennes hand i \xc3\xa4ktenskap. Telramund sjunker samman vid sin hustrus f\xc3\xb6tter, besegrad och f\xc3\xb6r\xc3\xb6dmjukad.\n_START_SECTION_\nAkt II\n_START_PARAGRAPH_\nTorget utanf\xc3\xb6r katedralen. Det \xc3\xa4r natt. Telramund och Ortrud, som har blivit bannlysta, upptr\xc3\xa4der i hemska kl\xc3\xa4der. Ortrud f\xc3\xb6rs\xc3\xb6ker att \xc3\xa5terskapa Telramunds mod ("Erhebe dich Genossin meiner Schmach"). Hon \xc3\xa4r en hedning, dotter till Radbod, hertigen av Friesen, och idkar trollkonst. Hon planerar att f\xc3\xa5 Elsa att fr\xc3\xa5ga Lohengrin de f\xc3\xb6rbjudna fr\xc3\xa5gorna. N\xc3\xa4r Elsa dyker upp p\xc3\xa5 balkongen i morgonljuset ser hon Ortrud och tycker synd om henne. Hon ser dock inte Telramund, som g\xc3\xb6mmer sig i skuggan av ett hus. Befolkningen samlas, och h\xc3\xa4rolden meddelar att konungen har gjort Lohengrin till hertig av Brabant, en titel som han v\xc3\xa4grar att motta och \xc3\xb6nskar ist\xc3\xa4llet att bli k\xc3\xa4nd som "Beskyddare av Brabant". N\xc3\xa4r konungen, Lohengrin, Elsa och hennes eskort ska g\xc3\xa5 in i kyrkan dyker Ortrud upp, kl\xc3\xa4dd i vackra kl\xc3\xa4der. Hon anklagar Lohengrin f\xc3\xb6r att vara en magiker, vars namn inte ens Elsa sj\xc3\xa4lv k\xc3\xa4nner till. Telramund dyker ocks\xc3\xa5 upp och p\xc3\xa5st\xc3\xa5r att han blivit besegrad med or\xc3\xa4tt, eftersom han inte k\xc3\xa4nner till sin motst\xc3\xa5ndares namn. Lohengrin v\xc3\xa4grar att tala om vem han \xc3\xa4r och h\xc3\xa4vdar, att bara en person har r\xc3\xa4tten att k\xc3\xa4nna till hans ursprung. Endast till Elsa kommer han att svara. Elsa f\xc3\xb6rs\xc3\xa4krar honom om sin trofasthet och de g\xc3\xa5r in i kyrkan.\n_START_SECTION_\nAkt III\n_START_PARAGRAPH_\nBrudkammaren. Elsa och Lohengrin f\xc3\xb6rs in till tonerna av den v\xc3\xa4lk\xc3\xa4nda brudk\xc3\xb6ren ("Treulich gef\xc3\xbchrt, ziehet dahin"). De f\xc3\xb6rklarar sin k\xc3\xa4rlek till varandra ("Atmest du nicht mit mir die s\xc3\xbcssen D\xc3\xbcfte"), men Ortruds ord \xc3\xa4r inetsade i Elsas sinne, och trots Lohengrins varning st\xc3\xa4ller hon den \xc3\xb6desdigra fr\xc3\xa5gan ("Das s\xc3\xbcsse Lied verhallt"). Telramund springer in f\xc3\xb6r att anfalla riddaren, men han d\xc3\xb6das av Lohengrin som sorgset v\xc3\xa4nder sig till Elsa och ber henne att f\xc3\xb6lja med honom till konungen, till vilken han kommer att f\xc3\xb6rklara mysteriet. Scenen \xc3\xa4ndras till Scheldes str\xc3\xa4nder, som i akt I. Trupperna anl\xc3\xa4nder, f\xc3\xb6rberedda f\xc3\xb6r krig. Telramunds lik f\xc3\xb6rs in, och Lohengrin f\xc3\xb6rklarar sin handling. Blott en sak \xc3\xa5terst\xc3\xa5r nu: han m\xc3\xa5ste avsl\xc3\xb6ja sin identitet f\xc3\xb6r konungen och Elsa. Han ber\xc3\xa4ttar historien om den heliga graal f\xc3\xb6r dem och avsl\xc3\xb6jar sig sj\xc3\xa4lv som Lohengrin, riddare av den heliga graal, son till konung Parsifal ("In fernem Land"). Tiden f\xc3\xb6r hans \xc3\xa5terv\xc3\xa4ndo har kommit, han har dr\xc3\xb6jt sig kvar bara f\xc3\xb6r att bevisa Elsas oskuld. N\xc3\xa4r han sorgset tar avsked fr\xc3\xa5n sin \xc3\xa4lskade brud dyker svanen \xc3\xa5ter upp. Lohengrin ber att Elsa ska \xc3\xa5terfinna sin f\xc3\xb6rlorade bror, och se! Svanen dyker ner i floden och tr\xc3\xa4der fram igen som Gottfried, Elsas bror, som hade f\xc3\xb6rvandlats till svan av Ortruds svartkonster. En duva kommer ner fr\xc3\xa5n himlen och f\xc3\xb6r Lohengrin tillbaka i hans b\xc3\xa5t till graalborgen.\n_START_SECTION_\nBr\xc3\xb6llopsmarsch och brudk\xc3\xb6r\n_START_PARAGRAPH_\nI b\xc3\xb6rjan av tredje akten framf\xc3\xb6r damk\xc3\xb6ren den ber\xc3\xb6mda "Brudk\xc3\xb6ren" ("Treulich gef\xc3\xbchrt") till tonerna av en marsch inf\xc3\xb6r Elsas och Lohengrins br\xc3\xb6llop. Stycket blev allom v\xc3\xa4lk\xc3\xa4nt och popul\xc3\xa4rt n\xc3\xa4r det anv\xc3\xa4ndes som processionsmusik vid det kungliga br\xc3\xb6llopet mellan prinsessan Victoria av Storbritannien och den blivande kejsar Fredrik III av Tyskland 1858. I engelsktalande l\xc3\xa4nder g\xc3\xa5r stycket under beteckningen Here comes the bride.\n_START_SECTION_\n"-N\xc3\xa4r g\xc3\xa5r n\xc3\xa4sta svan?"\n_START_PARAGRAPH_\nVid ett tillf\xc3\xa4lle stod tenoren Leo Slezak (1873-1946) i kulissen och v\xc3\xa4ntade p\xc3\xa5 sin entr\xc3\xa9 som Lohengrin. En scenarbetare var dock f\xc3\xb6r snabb och skickade in den konstgjorda svanb\xc3\xa5ten (som Slezak skulle ha \xc3\xa5kt i) p\xc3\xa5 scenen. Slezak v\xc3\xa4nde sig till scenarbetaren och fr\xc3\xa5gade: "Bitte sch\xc3\xb6n, Sie da, wann geht der n\xc3\xa4chste Schwan?" ("Urs\xc3\xa4kta, men n\xc3\xa4r g\xc3\xa5r n\xc3\xa4sta svan?"). Anekdoten citeras i sonen Walter Slezaks biografi (1964) \xc3\xb6ver fadern med titeln \xe2\x80\x9dWann geht der n\xc3\xa4chste Schwan?\xe2\x80\x9d.'