b'\n_START_ARTICLE_\nN\xc3\xa4rkingska\n_START_PARAGRAPH_\nN\xc3\xa4rkingska \xc3\xa4r ett samlingsnamn p\xc3\xa5 de svenska dialekter som talas i N\xc3\xa4rke, b\xc3\xa5de de gamla genuina dialekterna och det regionala riksspr\xc3\xa5k som talas d\xc3\xa4r i dag. Dialekterna h\xc3\xb6r till den grupp av svenska dialekter som kallas mellansvenska m\xc3\xa5l, vilket \xc3\xa4r ett \xc3\xb6verg\xc3\xa5ngsomr\xc3\xa5de mellan sveam\xc3\xa5l och g\xc3\xb6tam\xc3\xa5l.\n_START_SECTION_\nK\xc3\xa4nnetecken\n_START_PARAGRAPH_\nDe n\xc3\xa4rkingska dialekterna har anknytningar s\xc3\xb6derut till \xc3\x96sterg\xc3\xb6tland, och norrut till framf\xc3\xb6r allt v\xc3\xa4stra S\xc3\xb6dermanland. Exempel p\xc3\xa5 drag som \xc3\xa4r gemensamma f\xc3\xb6r de mellansvenska m\xc3\xa5len \xc3\xa4r genomg\xc3\xa5ende tungspets-r och f\xc3\xb6rekomsten av "tjockt l". Ett annat gemensamt drag bortfall av slutljudande kort n, i ord som Kerstin > Kersti och i min, sin, din och en framf\xc3\xb6r feminina ord (t.ex. min ko > mi ko). Andra mellansvenska drag \xc3\xa4r bortfall av -d efter vokal i slutet av ord och bortfall av -t i supinumformer av verb (hittat > hitta). _NEWLINE_S\xc3\xa4rdrag som \xc3\xa4r specifika f\xc3\xb6r N\xc3\xa4rke \xc3\xa4r bland annat det uttal av i och y som brukar kallas Viby-i. Fenomenet har f\xc3\xa5tt sitt namn efter Viby socken i N\xc3\xa4rke, och inneb\xc3\xa4r att vokalerna i och y samt i viss m\xc3\xa5n \xc3\xa4ven e f\xc3\xa5r ett slutet, dovt surrande uttal. Ljudet \xc3\xa5terfinns p\xc3\xa5 N\xc3\xa4rkesl\xc3\xa4tten och i gr\xc3\xa4nstrakterna mot \xc3\x96sterg\xc3\xb6tland, d\xc3\xa4r uttalet ocks\xc3\xa5 f\xc3\xb6rekommer. I \xc3\xb6stra delarna av landskapet \xc3\xb6verg\xc3\xa5r gammalt kort o i ord som folk och sova till ett mellanting mellan \xc3\xb6 och \xc3\xa4. I omr\xc3\xa5den n\xc3\xa4ra Hj\xc3\xa4lmaren ligger uttalet n\xc3\xa4rmare \xc3\xa4. I de v\xc3\xa4stra och norra delarna av landskapet \xc3\xb6verg\xc3\xa5r o till ett uttal mellan \xc3\xb6 och \xc3\xa5._NEWLINE_I forml\xc3\xa4ran har N\xc3\xa4rke -a i slutet av feminina ord i best\xc3\xa4md form plural (boka, \'bok\') samt i slutet av neutrumord som hus (husa). N\xc3\xa4r det g\xc3\xa4ller substantivb\xc3\xb6jningen av ord som i standardspr\xc3\xa5ket har plural\xc3\xa4ndelsen -ar har N\xc3\xa4rkem\xc3\xa5len \xc3\xa4ndelser p\xc3\xa5 -ar eller -a i best\xc3\xa4md form pluralis, t.ex. h\xc3\xa4sta(r) (\'h\xc3\xa4starna\'). Slutvokalens uttal \xc3\xa4r ett l\xc3\xa5ngt, m\xc3\xb6rkt a-ljud, vilket \xc3\xa4ven g\xc3\xa4ller best\xc3\xa4md feminin artikel i singularis.'