b'\n_START_ARTICLE_\nJohan Petersson (sk\xc3\xa5despelare, 1700-talet)\n_START_PARAGRAPH_\nJohan Petersson (i vissa k\xc3\xa4llor Pettersson) var en svensk sk\xc3\xa5despelare och teaterf\xc3\xb6rest\xc3\xa5ndare verksam under sent 1700-tal och tidigt 1800-tal.\n_START_SECTION_\nBiografi\n_START_PARAGRAPH_\nPeterson stammade fr\xc3\xa5n G\xc3\xb6teborg och skall ha varit son till en tj\xc3\xa4nsteman vid domkyrkan d\xc3\xa4r. Han var bror till sk\xc3\xa5despelerskan och akrobaten Helena Spinacuta, gift med den italienske akrobaten Antonio Bartolomeo Spinacuta.\n_START_SECTION_\nScenkarri\xc3\xa4r\n_START_PARAGRAPH_\nPetersson b\xc3\xb6rjade sin sk\xc3\xa5despelarbana inom Johan von Blancs teaters\xc3\xa4llskap vid Teatern vid Sillgatan, G\xc3\xb6teborgs f\xc3\xb6rsta offentliga teater, och synes senare (omkring 1786\xe2\x80\x931787) ha tillh\xc3\xb6rt Carl Stenborgs s\xc3\xa4llskap. I mars 1789 \xc3\xa5terv\xc3\xa4nde han till Teatern vid Sillgatan, nu som ensemblens nye ledare under \xc3\xa4garen Lovisa Simson. Han eftertr\xc3\xa4dde i denna roll Andreas Widerberg. _NEWLINE_Petersson kom att f\xc3\xa5 leda teatern under besv\xc3\xa4rliga omst\xc3\xa4ndigheter. M\xc3\xa5nga av de fr\xc3\xa4msta sk\xc3\xa5despelarna i ensemblen hade l\xc3\xa4mnat denna redan innan hans tilltr\xc3\xa4de och ytterligare ett antal f\xc3\xb6rsvann under den tid han innehade uppdraget. Ekonomin var ocks\xc3\xa5 mycket anstr\xc3\xa4ngd, och Petersson hamnade sj\xc3\xa4lv under en period 1790 i bys\xc3\xa4ttningsh\xc3\xa4kte.  Hovmannen och teaterchefen Abraham Niclas Edelcrantz, vilken bes\xc3\xb6kte G\xc3\xb6teborg i april 1790, rapporterade i ett brev till Gustav III att "Teatern \xc3\xa4r h\xc3\xa4r i fullst\xc3\xa4ndigt f\xc3\xb6rfall, orsakadt af att de b\xc3\xa4sta krafterna \xc3\xa4ro borta, af brist p\xc3\xa5 repertoir och af ringa uppmuntran fr\xc3\xa5n allm\xc3\xa4nhetens sida". Efter knappt tv\xc3\xa5 \xc3\xa5r med interna br\xc3\xa5k inom ensemblen, ekonomiska problem och sjunkande antal f\xc3\xb6rest\xc3\xa4llningar gav Petersson upp, och gick i december 1791 ut i pressen med ett tillk\xc3\xa4nnagivande att han "wid denna Theatre ej \xc3\xa5tager mig n\xc3\xa5gon widare befattning, under hwad namn som h\xc3\xa4lst, och s\xc3\xa5ledes entledigas fr\xc3\xa5n alt answar"._NEWLINE_Efter teaterledarperioden i G\xc3\xb6teborg blev Petersson 1792 sk\xc3\xa5despelare i Seuerlingske Comoedie-Trupp. Fr\xc3\xa5n 1794 provade han sig dock p\xc3\xa5 att som direkt\xc3\xb6r leda ett eget s\xc3\xa4llskap. Detta utm\xc3\xa4rkte sig bland annat som det enda i Sverige att n\xc3\xa5gonsin (i vart fall fram till 1948) spela Goethes drama Stella. Upps\xc3\xa4ttningen (1797) ber\xc3\xb6mdes i samtida press f\xc3\xb6r "de spelandes skicklighet". Till s\xc3\xa4llskapets repertoar h\xc3\xb6rde ocks\xc3\xa5 Shakespearepj\xc3\xa4ser som Romeo och Julia och Hamlet, d\xc3\xa5 ganska nyintroducerade f\xc3\xb6r svensk publik. Bland sk\xc3\xa5despelarna i Peterssons trupp m\xc3\xa4rktes primadonnan Fredrika Gustafva Colling (senare gift med en annan teaterledare, Fredrik Wilhelm St\xc3\xa5hlberg) och Anders Lundqwist (sj\xc3\xa4lv senare teaterdirekt\xc3\xb6r i bland annat J\xc3\xb6nk\xc3\xb6ping)._NEWLINE_Omkring 1802 synes Petersson ha givit upp det egna s\xc3\xa4llskapet och \xc3\xa5nyo \xc3\xa5terg\xc3\xa5tt till det rena sk\xc3\xa5despeleriet, nu vid Johan Erik Broomans trupp i hemstaden G\xc3\xb6teborg.\n_START_SECTION_\nF\xc3\xb6rfattarskap\n_START_PARAGRAPH_\nUt\xc3\xb6ver att vara sk\xc3\xa5despelare och teaterledare framtr\xc3\xa4dde Petersson emellan\xc3\xa5t ocks\xc3\xa5 som f\xc3\xb6rfattare. Under sin tid vid Teatern vid Sillgatan skrev han ett tillf\xc3\xa4llighetsstycke till Gustav III:s \xc3\xa4ra kallat G\xc3\xb6theborgs glada h\xc3\xa5gkomst af sin fr\xc3\xa4lsnings-dag, vilket uppf\xc3\xb6rdes i oktober 1789. Hans allegoriska divertissemang Norrk\xc3\xb6pings f\xc3\xa4gnad \xc3\xb6fver Riksdagens lyckliga slut (1792) synes dock, \xc3\xa5tminstone delvis, vara plagierat efter ett \xc3\xa4ldre stycke av Sven Brisman.'