b'\n_START_ARTICLE_\nRhinolophus mabuensis\n_START_SECTION_\nTaxonomi\n_START_PARAGRAPH_\nHolotypen insamlades redan 2008, men troddes emellertid d\xc3\xa5 vara identisk med Rhinolophus hildebrandtii, som den mycket liknar. Det var f\xc3\xb6rst 2012 som den och tre andra fladderm\xc3\xb6ss beskrevs som sanna arter p\xc3\xa5 grund av deras skillnader i ekolokalisationsfrekvensen samt resultaten fr\xc3\xa5n DNA-analyser.\n_START_SECTION_\nBeskrivning\n_START_PARAGRAPH_\nSom alla h\xc3\xa4stskon\xc3\xa4sor har arten flera hudflikar kring n\xc3\xa4san. Flikarna brukas f\xc3\xb6r att rikta de \xc3\xb6verljudstoner som anv\xc3\xa4nds f\xc3\xb6r ekolokalisation. Till skillnad fr\xc3\xa5n andra fladderm\xc3\xb6ss som anv\xc3\xa4nder sig av \xc3\xb6verljudsnavigering produceras n\xc3\xa4mligen tonerna hos h\xc3\xa4stskon\xc3\xa4sorna genom n\xc3\xa4san, och inte som annars via munnen._NEWLINE_P\xc3\xa4lsf\xc3\xa4rgen och n\xc3\xa4sans hudflikar \xc3\xa4r desamma som hos Rhinolophus hildebrandtii, det vill s\xc3\xa4ga gr\xc3\xa5brun \xc3\xb6ver hela kroppen, men ljusare p\xc3\xa5 buksidan respektive med den h\xc3\xa4stskoliknande delen bredare \xc3\xa4n 9 mm. Arten \xc3\xa4r dock st\xc3\xb6rre, med en underarmsl\xc3\xa4ngd strax under 7 cm och en huvudl\xc3\xa4ngd p\xc3\xa5 omkring 3 cm. Ekolokalisationsl\xc3\xa4tet har en medelfrekvens p\xc3\xa5 38 kHz.\n_START_SECTION_\nUtbredning\n_START_PARAGRAPH_\nArten \xc3\xa4r f\xc3\xb6r n\xc3\xa4rvarande (2014) endast k\xc3\xa4nd fr\xc3\xa5n tv\xc3\xa5 berg (Mabu och Inago) i norra Mo\xc3\xa7ambique, men man f\xc3\xb6rmodar att den f\xc3\xb6rekommer p\xc3\xa5 flera berg i n\xc3\xa4rheten.\n_START_SECTION_\nEkologi\n_START_PARAGRAPH_\nD\xc3\xa5 arten \xc3\xa4r s\xc3\xa5 nyligen beskriven, \xc3\xa4r inte mycket k\xc3\xa4nt om dess biologi. Den har p\xc3\xa5tr\xc3\xa4ffats i bergsskogar p\xc3\xa5 h\xc3\xb6jder mellan 550 och 1\xc2\xa0040 m.'