b'\n_START_ARTICLE_\nPerseiderna\n_START_PARAGRAPH_\nPerseiderna \xc3\xa4r ett meteorregn med st\xc3\xb6rst aktivitet omkring den 12 augusti varje \xc3\xa5r, orsakad av kometen Swift-Tuttle. Perseiderna har f\xc3\xa5tt sitt namn eftersom den punkt p\xc3\xa5 himlen som de ser ut att komma fr\xc3\xa5n, den s\xc3\xa5 kallade radianten, ligger inom stj\xc3\xa4rnbilden Perseus. Perseiderna \xc3\xa4r den meteorsv\xc3\xa4rm som \xc3\xa4r mest observerad p\xc3\xa5 norra stj\xc3\xa4rnhimlen. Den var s\xc3\xa4rskilt aktiv 1993, n\xc3\xa4r cirka 300 meteorer per timme kunde observeras under maximum._NEWLINE_Meteorregnet intr\xc3\xa4ffar n\xc3\xa4r jorden sk\xc3\xa4r banan f\xc3\xb6r kometen Swift-Tuttle. L\xc3\xa4ngs med banan str\xc3\xa4cker sig ett "meteormoln" (det s\xc3\xa5 kallade Perseidmolnet) av partiklar som har frigjorts fr\xc3\xa5n kometen. Det mesta av stoftet i molnet idag \xc3\xa4r ungef\xc3\xa4r tusen \xc3\xa5r gammalt, men det finns en yngre del av molnet som h\xc3\xa4rstammar fr\xc3\xa5n en str\xc3\xb6m som lossnade fr\xc3\xa5n kometen 1862. Hastigheten hos meteorer fr\xc3\xa5n denna del \xc3\xa4r betydligt h\xc3\xb6gre \xc3\xa4n genomsnittet. Meteorerna \xc3\xa4r oftast mycket sm\xc3\xa5 \xe2\x80\x93 i storlek med sandkorn \xe2\x80\x93 och pulvriseras av friktionen mot v\xc3\xa5r atmosf\xc3\xa4r och n\xc3\xa5r jordytan som dammkorn. St\xc3\xb6rre stenar genererar en st\xc3\xb6rre friktion, och f\xc3\xb6r att dessa ska n\xc3\xa5 jordytan kr\xc3\xa4vs vanligtvis en storlek motsvarande en stenkula eller st\xc3\xb6rre._NEWLINE_Perseiderna g\xc3\xa5r ibland \xc3\xa4ven under namnet Laurentiussv\xc3\xa4rmen.\n_START_SECTION_\nHistoria och ursprung\n_START_PARAGRAPH_\nPerseiderna har observerats under omkring 2\xc2\xa0000 \xc3\xa5r. Den tidigaste k\xc3\xa4nda noteringen om dessa meteorer kommer fr\xc3\xa5n Mellan\xc3\xb6stern. I Europa blev Perseiderna k\xc3\xa4nda som "Sankt Lars t\xc3\xa5rar" eftersom de kan observeras kring hans helgondag den 10 augusti._NEWLINE_Den f\xc3\xb6rste observat\xc3\xb6ren som r\xc3\xa4knade meteorer per timme (ZHR = Zenithal Hourly Rate) f\xc3\xb6r denna meteorsv\xc3\xa4rm var den tyske astronomen Eduard Heis. Han kom fram till 160 ZHR 1839. Efter detta \xc3\xa5r fortsatte statistikf\xc3\xb6ringen av antal meteorer per timme. ZHR l\xc3\xa5g vanligen mellan 37 och 88 meteorer per timme fram till 1858. ZHR \xc3\xb6kade upp till 102 1861 och 1863 rapporterades 109-215 ZHR av tre observat\xc3\xb6rer. D\xc3\xa4refter minskade antalet \xc3\xa5ter._NEWLINE_Banber\xc3\xa4kningar utf\xc3\xb6rda av den italienske astronomen Giovanni Schiaparelli mellan 1864 och 1866 avsl\xc3\xb6jade en stor likhet med banan f\xc3\xb6r den d\xc3\xa5 nyuppt\xc3\xa4ckta (1862) kometen 109P/Swift-Tuttle. Det h\xc3\xa4r var f\xc3\xb6rsta g\xc3\xa5ngen som en meteorsv\xc3\xa4rm kunde kopplas samman med en komet. De h\xc3\xb6ga ZHR-v\xc3\xa4rdena f\xc3\xb6r Perseiderna 1861-1863 kopplades s\xc3\xa5lunda samman med kometens perihelie-passage. 109P/Swift-Tuttle har en omloppstid p\xc3\xa5 ungef\xc3\xa4r 135 \xc3\xa5r, varf\xc3\xb6r n\xc3\xa4sta periheliepassage med h\xc3\xb6ga ZHR-v\xc3\xa4rden f\xc3\xb6rutsades till slutet av 1990-talet.'