b'\n_START_ARTICLE_\nGustav Heinrich Wiedemann\n_START_PARAGRAPH_\nGustav Heinrich Wiedemann, f\xc3\xb6dd 2 oktober 1826 i Berlin, d\xc3\xb6d 23 mars 1899 i Leipzig, var en tysk fysiker. Han var i sitt \xc3\xa4ktenskap med Clara Mitscherlich far till Eilhard och Alfred Wiedemann._NEWLINE_Wiedemann studerade fr\xc3\xa5n 1844 vid Berlins universitet, d\xc3\xa4r han 1847 blev filosofie doktor och 1851 privatdocent. Han verkade sedan som professor i fysik i Basel fr\xc3\xa5n 1854, i Braunschweig vid Polytechnikum fr\xc3\xa5n 1863 och vid Karlsruhes tekniska h\xc3\xb6gskola fr\xc3\xa5n 1866. Sedan blev han professor i Leipzig, f\xc3\xb6rst (1871) i fysikalisk kemi och sedermera (1887) i experimentalfysik. Han tilldelades Matteuccimedaljen 1878._NEWLINE_Han utf\xc3\xb6rde en stor del viktiga arbeten, s\xc3\xa4rskilt inom elektricitetsl\xc3\xa4ra och magnetism, d\xc3\xa4r han unders\xc3\xb6kte proportionaliteten mellan elektrisk och termisk ledningsf\xc3\xb6rm\xc3\xa5ga, delvis tillsammans med Rudolf Franz, 1853 och 1855 (Wiedemann-Franz-lag), den elektriska endosmosen (1852, 1856 och 1859), v\xc3\xa4tskors elektriska ledningsf\xc3\xb6rm\xc3\xa5ga (1858), sambandet mellan kropparnas magnetiska och kemiska egenskaper samt deras mekaniska bearbetning och temperatur (flera avhandlingar 1857-68), resistansenheten ohms storlek (1884 och 1891) och, delvis tillsammans med Richard R\xc3\xbchlmann, gasers elektriska ledningsf\xc3\xb6rm\xc3\xa5ga (1872 och 1876)._NEWLINE_Wiedemann skrev en mycket anlitad monografi, Die Lehre vom Galvanismus und Elektromagnetismus (tv\xc3\xa5 band, 1860-63; tredje upplagan med titeln Die Lehre von der Elektricit\xc3\xa4t, fyra band, 1882-85; ny upplaga 1893). Efter Johann Christian Poggendorffs d\xc3\xb6d utgav Wiedemann "Annalen der Physik und Chemie" (1877-99), v\xc3\xa4rldens fr\xc3\xa4msta fysikaliska tidskrift, till vilken han 1878 fogade referattidskriften "Beibl\xc3\xa4tter". Han var ledamot av Vetenskapssocieteten i Uppsala och Fysiografiska s\xc3\xa4llskapet i Lund (b\xc3\xa5da 1877) samt Kungliga Vetenskapsakademien (1883).'