b'\n_START_ARTICLE_\nAlgebraiskt uttryck\n_START_SECTION_\nTerminologi\n_START_PARAGRAPH_\nAlgebra har sin egen terminologi f\xc3\xb6r att beskriva delar av ett uttryck:\n_START_SECTION_\nR\xc3\xb6tter\n_START_PARAGRAPH_\nRoten av ett polynomiskt uttryck av grad n, eller likv\xc3\xa4rdigt l\xc3\xb6sningarna i en polynomekvation, kan alltid skrivas som algebraiska uttryck om n <5 (se pq-formeln). En s\xc3\xa5dan l\xc3\xb6sning av en ekvation kallas f\xc3\xb6r en algebraisk l\xc3\xb6sning. Men Abel-Ruffini-satsen s\xc3\xa4ger att algebraiska l\xc3\xb6sningar inte existerar f\xc3\xb6r alla s\xc3\xa5dana ekvationer (bara f\xc3\xb6r n\xc3\xa5gra av dem) om n  5.\n_START_SECTION_\nVariabler\n_START_PARAGRAPH_\nEnligt konvention anv\xc3\xa4nds vanligtvis bokst\xc3\xa4ver i b\xc3\xb6rjan av alfabetet (t.ex. ) f\xc3\xb6r att representera konstanter, och de mot slutet av alfabetet (t.ex.   och ) anv\xc3\xa4nds f\xc3\xb6r att representera variabler. De skrivs vanligtvis i kursiv.\n_START_SECTION_\nExponenter\n_START_PARAGRAPH_\nEnligt konvention skrivs termer med h\xc3\xb6gsta grad till v\xc3\xa4nster. N\xc3\xa4r en koefficient \xc3\xa4r 1 utel\xc3\xa4mnas den vanligtvis (t.ex. \xc3\xa4r skrivet  ). P\xc3\xa5 samma s\xc3\xa4tt n\xc3\xa4r exponenten \xc3\xa4r 1, (t.ex. skrivs ), och n\xc3\xa4r exponenten \xc3\xa4r noll \xc3\xa4r resultatet alltid 1 (t.ex.  skrivs ).'