b'\n_START_ARTICLE_\nPeeliter\n_START_PARAGRAPH_\nPeeliter kallades anh\xc3\xa4ngarna till sir Robert Peel, en politisk partigrupp i England._NEWLINE_D\xc3\xa5 Peels frihandelspolitik 1846 framkallade en splittring inom det konservativa partiet, blev omkring 120 underhusmedlemmar partichefen trogna; vid 1847 \xc3\xa5rs parlamentsval nedgick deras numer\xc3\xa4r till omkring h\xc3\xa4lften, och efter Peels d\xc3\xb6d 1850 sammansm\xc3\xa4lte gruppen \xc3\xa5r efter \xc3\xa5r ytterligare, tills den 1859 alldeles upph\xc3\xb6rde att existera._NEWLINE_Peeliternas huvudsyfte var att trygga frihandelssystemets best\xc3\xa5nd, och de underst\xc3\xb6dde d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r under Peels livstid den liberala minist\xc3\xa4ren Russell. D\xc3\xa5 striden om frihandeln sm\xc3\xa5ningom upph\xc3\xb6rde, \xc3\xb6verv\xc3\xa4gdes bland dem en \xc3\xa5terg\xc3\xa5ng till det konservativa partiet i samband med dettas rekonstruktion, och de underst\xc3\xb6dde 1852 den konservativa minist\xc3\xa4ren Derby. Flera peeliter var medlemmar av koalitionsregeringen Aberdeen (1852-1855). Efter dess fall ansl\xc3\xb6t sig en del av de ledande peeliterna till de konservativa, medan flertalet s\xc3\xa5 sm\xc3\xa5ningom hamnade hos liberalerna. Till de f\xc3\xb6rra h\xc3\xb6rde general Jonathan Peel, lord Hardinge och lord Stanhope, till de senare Gladstone, Cardwell och hertigen av Argyll. Bland peeliterna, vilka tidvis som "tungan p\xc3\xa5 v\xc3\xa5gen", ut\xc3\xb6vade stort inflytande i parlamentet, m\xc3\xa4rktes ytterligare sir James Graham, lord Aberdeen, lord Canning, Sidney Herbert och hertigen av Newcastle.'