b'\n_START_ARTICLE_\nBeta Delphini\n_START_SECTION_\nNomenklatur\n_START_PARAGRAPH_\nBeta Delpini har ett historiskt namn, Rotanev, som uppstod enligt f\xc3\xb6ljande: Niccol\xc3\xb2 Cacciatore var assistent till Giuseppe Piazzi, och senare hans eftertr\xc3\xa4dare som chef f\xc3\xb6r observatoriet i Palermo. Namnet upptr\xc3\xa4dde f\xc3\xb6rst i Piazzis Palermo Star Catalog. N\xc3\xa4r katalogen publicerades 1814 var de ok\xc3\xa4nda namnen Sualocin och Rotanev kopplade till Alfa respektive Beta Delphini och s\xc3\xa5 sm\xc3\xa5ningom gav den brittiske astronomen Thomas Webb, en f\xc3\xb6rklaringen. Cacciatores namn, Nicholas Hunter i engelsk \xc3\xb6vers\xc3\xa4ttning, skulle p\xc3\xa5 latin skrivas Nicolaus Venator och den omv\xc3\xa4nda ordningen av bokst\xc3\xa4verna i detta namn ger de tv\xc3\xa5 stj\xc3\xa4rnnamnen. De har sedan best\xc3\xa5tt resultatet av Cacciatores lilla sk\xc3\xa4mt av att namnge de tv\xc3\xa5 stj\xc3\xa4rnorna efter sig sj\xc3\xa4lv. Hur Webb kom fram till denna f\xc3\xb6rklaring 45 \xc3\xa5r efter publiceringen av katalogen \xc3\xa4r fortfarande ett mysterium._NEWLINE_\xc3\x85r 2016 anordnade International Astronomical Union en arbetsgrupp f\xc3\xb6r stj\xc3\xa4rnnamn (WGSN)  med uppgift att katalogisera och standardisera riktiga namn f\xc3\xb6r enskilda stj\xc3\xa4rnor. WGSN fastst\xc3\xa4llde namnet Rotanev f\xc3\xb6r Beta Delphini A i september 2016 och det ing\xc3\xa5r nu i IAU:s Catalog of Star Names.\n_START_SECTION_\nEgenskaper\n_START_PARAGRAPH_\nPrim\xc3\xa4rstj\xc3\xa4rnan Beta Delphini A \xc3\xa4r en gul till vit j\xc3\xa4ttestj\xc3\xa4rna av spektralklass F5 III. Stj\xc3\xa4rnan har en ber\xc3\xa4knad massa som \xc3\xa4r ca 75 procent st\xc3\xb6rre \xc3\xa4n solens massa, en radie som \xc3\xa4r ca 4 g\xc3\xa5nger st\xc3\xb6rre \xc3\xa4n solens och uts\xc3\xa4nder fr\xc3\xa5n dess fotosf\xc3\xa4r ca 24 g\xc3\xa5nger mera energi \xc3\xa4n solen vid en effektiv temperatur av ca 6\xc2\xa0600 K._NEWLINE_Beta Delphini \xc3\xa4r en dubbelstj\xc3\xa4rna som best\xc3\xa5r av tv\xc3\xa5 stj\xc3\xa4rnor av spektraltyp F som kretsar kring varandra med en omloppsperiod av 26,66 \xc3\xa5r och en excentricitet av 0,36. Banans plan lutar med en vinkel av 61\xc2\xb0 mot siktlinjen fr\xc3\xa5n jorden. De tv\xc3\xa5 stj\xc3\xa4rnorna har en vinkelseparation p\xc3\xa5 endast ca 0,44 b\xc3\xa5gsekunder, vilket g\xc3\xb6r dem till en utmaning att uppl\xc3\xb6sa med ett teleskop. F\xc3\xb6ljeslagaren Beta Delphini B \xc3\xa4r en underj\xc3\xa4ttestj\xc3\xa4rna som har en massa som \xc3\xa4r ca 50 procent st\xc3\xb6rre solens massa och har ca 8 g\xc3\xa5nger solens ljusstyrka.'