b'\n_START_ARTICLE_\nLemma (ordform)\n_START_PARAGRAPH_\nLemma \xc3\xa4r i lingvistiska sammanhang grundformen (uppslagsformen) av ett ord i en ordbok. Vanligtvis anv\xc3\xa4nds den minst b\xc3\xb6jda formen av ett ord, till exempel infinitivformen av verb (g\xc3\xa5 ist\xc3\xa4llet f\xc3\xb6r gick) och obest\xc3\xa4md form singularis av substantiv (fot ist\xc3\xa4llet f\xc3\xb6r f\xc3\xb6tter). F\xc3\xb6r tv\xc3\xa5 ord som har samma stavning men olika betydelser (se homograf och homonym) anv\xc3\xa4nds tv\xc3\xa5 olika lemman, till exempel loge i betydelsen avskilt rum p\xc3\xa5 teater och loge i betydelsen \xc3\xb6verv\xc3\xa5ning i lada._NEWLINE_Termen lemma anv\xc3\xa4nds ocks\xc3\xa5 inom korpuslingvistiken. Materialet i en korpus kan presenteras antingen p\xc3\xa5 ordformsniv\xc3\xa5 eller p\xc3\xa5 lemmaniv\xc3\xa5. Det kan g\xc3\xa4lla en konkordans eller en frekvensordbok. En presentation p\xc3\xa5 lemmaniv\xc3\xa5 f\xc3\xb6ruts\xc3\xa4tter att materialet har lemmatiserats, att allts\xc3\xa5 varje ordform har \xc3\xa5terf\xc3\xb6rts p\xc3\xa5 sitt lemma. Begreppet lemma i detta sammanhang beh\xc3\xb6ver inte helt sammanfalla med det ovan definierade ordbokslemmat.'