b'\n_START_ARTICLE_\nAkantus\n_START_PARAGRAPH_\nI arkitekturen under antiken och ren\xc3\xa4ssansen var akantus (latin acanthus) ett vanligt bladornament. Formen utvecklades utifr\xc3\xa5n v\xc3\xa4xten mjukakantus eller bj\xc3\xb6rnklo\xc3\xb6rt (Acanthus mollis), som har tjocka, flikiga blad och v\xc3\xa4xer i Medelhavsomr\xc3\xa5det._NEWLINE_I den grekiska konsten upptogs v\xc3\xa4xten som ornament kring 400 f.Kr. och omvandlades till det f\xc3\xb6rmodligen mest best\xc3\xa5ende ornamentala elementet som konsthistorien k\xc3\xa4nt till. Det anv\xc3\xa4ndes i kapit\xc3\xa4len i tv\xc3\xa5 av de klassiska kolonnordningarna, den korintiska och komposita. Det undantr\xc3\xa4ngde lotusblomman som var ett viktigt ornamentalt element i egyptisk konst, och i den romerska konsten hade det f\xc3\xb6rvandlats till ett l\xc3\xa4tt igenk\xc3\xa4nnbart, abstraherat motiv som, med sin anpassningsf\xc3\xb6rm\xc3\xa5ga, kunde anta olika former beroende p\xc3\xa5 det arkitektoniska sammanhanget. _NEWLINE_Akantusbladet \xc3\xa5terkommer som motiv under mer \xc3\xa4n 2\xc2\xa0000 \xc3\xa5r i medeltidens, ren\xc3\xa4ssansens och 1800-talets konst. Det \xc3\xa4r s\xc3\xa4rskilt vanligt i skulptur, tr\xc3\xa4sniderier och friser.'