b'\n_START_ARTICLE_\nHugo Schuchardt\n_START_PARAGRAPH_\nHugo Ernst Mario Schuchardt, f\xc3\xb6dd den 4 februari 1842 i Gotha, d\xc3\xb6d den 21 april 1927 i Graz, var en tysk romanist._NEWLINE_Schuchardt studerade i Jena och Bonn, vistades d\xc3\xa4rp\xc3\xa5 i franska Schweiz och Italien, blev professor 1873 i Halle och 1876 i Graz samt tog 1900 avsked. Han utvecklade ett mycket omf\xc3\xa5ngsrikt och betydande vetenskapligt f\xc3\xb6rfattarskap, av vars frukter kan n\xc3\xa4mnas Der Vokalismus des Vulg\xc3\xa4rlateins (3 band, 1866-68), Ritornell und Terzine (1874), \xc3\x9cber Hasdens altrum\xc3\xa4nische Texte (1880), Kreolische Studien (9 delar, 1882-90), Slawo-deutsches und slawo-italienisches (1885), \xc3\x9cber die Laut-gesetze (samma \xc3\xa5r), Romanisches und keltisches (1886), Baskische Studien (I, 1873), Weltsprache und Weltsprachen (1894), \xc3\x9cber den passiven Charakter des Transitivs in den kaukasischen Sprachen (1895), Romanische Etymologien (2 band, 1898-99), Baskisch und romanisch (1906), Die iberische Deklination (1907),  Die Sprache der Saramakkaneger in Surinam (1914) och Zur Kenntnis des baskischen von Sara (1922). I de polemiker, som F\xc3\xb6rsta v\xc3\xa4rldskriget framkallade, deltog Schuchardt med str\xc3\xb6skrifterna Deutsch gegen franz\xc3\xb6sisch und englisch (1914; 3:e upplagan 1915) och Aus dem Herzen eines Romanisten (1915). Schuchardt var ledamot av vetenskapsakademien i Wien. Till hans 80-\xc3\xa5rsdag utgavs festskriften Hugo Schuchardt-brevier. Ein Vademekum der allgemeinen Sprachwissenschaft (1922).'