b'\n_START_ARTICLE_\nKlein-Alfv\xc3\xa9ns kosmologi\n_START_SECTION_\nFortsatt utveckling\n_START_PARAGRAPH_\n\xc3\x84ven om (ambi)plasmakosmologi aldrig har haft st\xc3\xb6d av de flesta astronomer och fysiker, s\xc3\xa5 har ett mindre antal forskare fortsatt att fr\xc3\xa4mja och utveckla tillv\xc3\xa4gag\xc3\xa5ngss\xc3\xa4ttet, samt publicera i speciella utg\xc3\xa5vor av IEEE Transactions on Plasma Science, som \xc3\xa4r sam-redigerad av Anthony Peratt, f\xc3\xb6respr\xc3\xa5kare f\xc3\xb6r plasmakosmologi.  N\xc3\xa5gra artiklar om plasmakosmologi publicerades i andra mainstreamtidskrifter fram till 1990-talet. 1991 skrev dessutom Eric Lerner, en oberoende forskare inom plasmafysik och fusionsforskning, en popul\xc3\xa4rvetenskaplig bok till st\xc3\xb6d f\xc3\xb6r plasmakosmologi med titeln The Big Bang Never Happened. Vid den tidpunkten fanns det f\xc3\xb6rnyat intresse f\xc3\xb6r \xc3\xa4mnet inom kosmologi-samh\xc3\xa4llet tillsammans med andra alternativa kosmologiska modeller. Detta berodde p\xc3\xa5 resultat som redovisats 1987 av Andrew Lange och Paul Richards fr\xc3\xa5n UC Berkeley och Toshio Matsumoto vid Nagoya Universitet, som antydde att den kosmiska bakgrundsstr\xc3\xa5lningen kanske inte har ett svartkroppsspektrum. Men tillk\xc3\xa4nnagivandet i april 1992 av data fr\xc3\xa5n COBE-satelliten korrigerade den tidigare mots\xc3\xa4gelsen av Big Bang. Intresseniv\xc3\xa5n f\xc3\xb6r plasmakosmologi har sedan dess fallit, s\xc3\xa5 att numera endast begr\xc3\xa4nsad forskning bedrivs._NEWLINE_Icke desto mindre har Alfv\xc3\xa9ns intresse f\xc3\xb6r astrofysik spelat en roll f\xc3\xb6r den relativt nya disciplinen rymdfysik, eftersom st\xc3\xb6rre delen av den materia vi kan se i universum \xc3\xa4r i plasmatillst\xc3\xa5nd. Redan 80-100 km upp i jordens atmosf\xc3\xa4r b\xc3\xb6rjar jonosf\xc3\xa4ren, d\xc3\xa4r luften joniseras till plasma framf\xc3\xb6r allt p\xc3\xa5 grund av solens UV-str\xc3\xa5lning. Rymden i solsystemet \xc3\xa4r fylld av solvinden, ett rymdplasma, som st\xc3\xa4ndigt str\xc3\xb6mmar ut fr\xc3\xa5n solen. Solen sj\xc3\xa4lv och andra stj\xc3\xa4rnor \xc3\xa4r huvudsakligen i plasmatillst\xc3\xa5nd liksom rymden dem emellan, det s\xc3\xa5 kallade interstell\xc3\xa4ra mediet. I universums storskaliga struktur finns ocks\xc3\xa5 element som har b\xc3\xa4ring p\xc3\xa5 Alfv\xc3\xa9ns id\xc3\xa9er._NEWLINE_Kleins tidigare framg\xc3\xa5ngsrika anv\xc3\xa4ndning av Theodor Kaluzas id\xc3\xa9er att arbeta med en rumtid i fem dimensioner verkar inte ha pr\xc3\xb6vats i sammanhanget p\xc3\xa5 60-talet. Med str\xc3\xa4ngteorierna kom detta \xc3\xa5ter p\xc3\xa5 modet och bland s\xc3\xa5 kallade brankosmologier har n\xc3\xa4rmast den ekpyrotiska modellen ber\xc3\xb6ringspunkter med Klein-Alfv\xc3\xa9ns id\xc3\xa9er. D\xc3\xa4r \xc3\xa4r v\xc3\xa5rt fyrdimensionella (tre rumsdimensioner och en tidsdimension) universum egentligen endast \xc3\xa4r ett bran bland m\xc3\xa5nga, som ligger i en h\xc3\xb6gredimensionell rymd.'