b'\n_START_ARTICLE_\nEfter repetitionen\n_START_SECTION_\nOm filmen\n_START_PARAGRAPH_\nEfter repetitionen bygger p\xc3\xa5 en teaterber\xc3\xa4ttelse (publicerad i novellform i boken Femte akten, 1994), som Bergman f\xc3\xb6rst b\xc3\xb6rjade skriva i form av en fiktiv brevv\xc3\xa4xling mellan en \xc3\xa4ldre regiss\xc3\xb6r och en ung sk\xc3\xa5despelerska. D\xc3\xa5 denna brevform b\xc3\xb6rjade k\xc3\xa4nnas torr och trist gjorde han om den till ett sk\xc3\xa5despel, som gjordes som TV-film f\xc3\xb6r Sveriges Television i Filmhusets studio 1984. Filmen hade premi\xc3\xa4r i TV1 i Sveriges Television 9 april 1984 och biografpremi\xc3\xa4r p\xc3\xa5 Filmfestivalen i Cannes i maj samma \xc3\xa5r.\n_START_SECTION_\nHandlingen\n_START_PARAGRAPH_\nHistorien i detta kammarspel utspelar sig p\xc3\xa5 en teaterscen en sen eftermiddag efter en avslutad repetition av August Strindbergs sk\xc3\xa5despel Ett dr\xc3\xb6mspel. Det \xc3\xa4r den tid p\xc3\xa5 eftermiddagen som Bergman ofta brukade beskriva som "den mest magiska", d\xc3\xa5 allt \xc3\xa4r tyst och lugnt och Bergman ofta brukade g\xc3\xa5 in och s\xc3\xa4tta sig i den tomma salongen f\xc3\xb6r att kontemplera och finna en f\xc3\xb6rening med "det f\xc3\xb6rdolda" genom tid och rum. Den \xc3\xa4ldre teaterregiss\xc3\xb6ren Henrik Vogler \xe2\x80\x93 Bergmans alter ego, spelad av Erland Josephson \xe2\x80\x93 har slumrat till i salongen, d\xc3\xa5 han vaknar av att den unga huvudrollsinnehavaren Anna Egerman \xe2\x80\x93 spelad av Lena Olin \xe2\x80\x93 l\xc3\xa5tsas leta efter n\xc3\xa5got p\xc3\xa5 scenen, men egentligen bara vill f\xc3\xa5 tillf\xc3\xa4lle till ett privat samtal med regiss\xc3\xb6ren, som i yngre dagar ocks\xc3\xa5 haft ett kortare f\xc3\xb6rh\xc3\xa5llande med hennes mor och numera, sedan fem \xc3\xa5r, avliden sk\xc3\xa5despelerska, Rakel. Anna visar ett intresse f\xc3\xb6r att ocks\xc3\xa5 f\xc3\xa5 en intimare relation med Henrik, men denne v\xc3\xa4rjer sig, d\xc3\xa5 han redan s\xc3\xa4ger sig av erfarenheten veta precis hur en s\xc3\xa5dan aff\xc3\xa4r skulle avl\xc3\xb6pa \xe2\x80\x93 dessutom skulle han teoretiskt m\xc3\xb6jligtvis ocks\xc3\xa5 kunna vara hennes far. I sitt yrvakna tillst\xc3\xa5nd upplever han atmosf\xc3\xa4ren i rummet som n\xc3\xa4stan overkligt dr\xc3\xb6mlik._NEWLINE_Filmen utg\xc3\xb6rs helt av detta samtal p\xc3\xa5 teaterscenen om dr\xc3\xb6mmar, erfarenheter, teaterminnen, analyser etc, och efterhand inr\xc3\xa4der ocks\xc3\xa5 Rakel \xe2\x80\x93 spelad av Ingrid Thulin \xe2\x80\x93 i "levande gestalt" och blir en n\xc3\xa4rvarande deltagare i samtalet. Liksom i Strindbergs sk\xc3\xa5despel flyter "dr\xc3\xb6m och verklighet" samman p\xc3\xa5 ett konkret s\xc3\xa4tt. Anna tar upp fr\xc3\xa5gan om hur Henrik skulle st\xc3\xa4lla sig till om hon skulle bli gravid och \xc3\xa4ventyra f\xc3\xb6rest\xc3\xa4llningens framtid, varvid han svarar att ett barn naturligtvis m\xc3\xa5ste ses som viktigare \xc3\xa4n en teaterproduktion.\n_START_SECTION_\nVerkliga paralleller\n_START_PARAGRAPH_\nIntressant \xc3\xa4r att Bergman, liksom Henrik i filmen, ocks\xc3\xa5 satte upp Ett dr\xc3\xb6mspel fyra g\xc3\xa5nger. Den sista g\xc3\xa5ngen var ett par \xc3\xa5r senare, p\xc3\xa5 Dramaten 1986 med just Lena Olin i huvudrollen som Indras dotter. Under repetitionsarbetet visade det sig att Lena Olin var gravid med sitt f\xc3\xb6rsta barn och produktionen d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r \xc3\xa4ventyrades i antalet f\xc3\xb6rest\xc3\xa4llningar. Detta kom att bli det sista samarbetet mellan Bergman och Olin, som snart efter inledde sin internationella karri\xc3\xa4r i USA. Bergman hade tidigare ofta samarbetat ocks\xc3\xa5 med Lena Olins far, Stig Olin, liksom med de b\xc3\xa5da andra sk\xc3\xa5despelarna. Detta \xc3\xa4r Lena Olins st\xc3\xb6rsta filmsamarbete med Bergman.\n_START_SECTION_\nKomplikationer\n_START_PARAGRAPH_\nBergman beskriver i sin bok Bilder att arbetet med filmen k\xc3\xa4ndes tungt och oinspirerat, men att han vid senare \xc3\xa5terblick upplevde den mer positivt. Erland Josephson var utarbetad sedan tidigare och hade problem att memorera alla textmassor. Sj\xc3\xa4lv hade Bergman n\xc3\xa5got \xc3\xa5r tidigare avslutat det tunga j\xc3\xa4ttearbetet med Fanny och Alexander, vilken han lovat skulle bli hans sista biograffilm. Dock hade producenten J\xc3\xb6rn Donner tecknat avtal med ett antal internationella filmdistribut\xc3\xb6rer, vilket gav dessa r\xc3\xa4tten att visa filmen s\xc3\xa5v\xc3\xa4l p\xc3\xa5 TV som p\xc3\xa5 biografer. Filmen lanserades d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r utomlands som en biograffilm \xe2\x80\x93 \xc3\xa4ven p\xc3\xa5 Cannesfestivalen \xe2\x80\x93 vilket gjorde Bergman uppr\xc3\xb6rd, d\xc3\xa5 den inte varit avsedd f\xc3\xb6r det mer anspr\xc3\xa5ksfulla biografformatet och fick Bergmans uttalade l\xc3\xb6fte om att inte g\xc3\xb6ra fler biograffilmer att framst\xc3\xa5 som otillf\xc3\xb6rlitligt. Detta blev d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r sista g\xc3\xa5ngen Bergman spelade in n\xc3\xa5gon film med vanlig filmteknik \xe2\x80\x93 han gjorde senare ett flertal TV-produktioner med ren elektronisk TV-teknik \xe2\x80\x93 och det blev d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r ocks\xc3\xa5 det sista samarbetet med hans gamle v\xc3\xa4n och l\xc3\xa5ngvarige filmfotograf Sven Nykvist. Det var ocks\xc3\xa5 det sista samarbetet med Ingrid Thulin. Liksom till Fanny och Alexander var J\xc3\xb6rn Donner producent och Anna Asp gjorde scenografin.'