b'\n_START_ARTICLE_\nGregoriansk s\xc3\xa5ng\n_START_PARAGRAPH_\nGregoriansk s\xc3\xa5ng \xc3\xa4r en enst\xc3\xa4mmig, rytmiskt fri, ursprungligen oackompanjerad liturgisk s\xc3\xa5ng inom den romersk-katolska kyrkan, uppkallad efter p\xc3\xa5ven Gregorius den store (590-604). Gregoriansk s\xc3\xa5ng \xc3\xa4r officiell musik inom den katolska kyrkans romerska rit (som omfattar st\xc3\xb6rre delen av den katolska kyrkan). De centrala delarna av den gregorianska repertoaren fick sin klassiska form i Frankerriket under karolingertiden, dvs. 700-talets andra h\xc3\xa4lft och 800-talets b\xc3\xb6rjan; de \xc3\xa4r baserade p\xc3\xa5 \xc3\xa4ldre s\xc3\xa5ngtraditioner i b\xc3\xa5de Rom och Frankerriket. Efterbildningar av gregoriansk s\xc3\xa5ng f\xc3\xb6rekommer \xc3\xa4ven p\xc3\xa5 olika moderna spr\xc3\xa5k, bl.a. svenska. I original \xc3\xa4r den en s\xc3\xa5ng med ett intimt samband mellan ord och ton, (latinsk) text och melodi; de flesta av melodierna b\xc3\xb6r kanske snarare betraktas som en form av textartikulation \xc3\xa4n som melodier i vanlig bem\xc3\xa4rkelse.\n_START_SECTION_\nMusiken\n_START_PARAGRAPH_\nPsalmtoner \xc3\xa4r ben\xc3\xa4mningen p\xc3\xa5 de recitationsformler som anv\xc3\xa4nds vid recitation av Psaltarens psalmer och likartade texter._NEWLINE_Med antifonal eller v\xc3\xa4xelk\xc3\xb6rig s\xc3\xa5ng menas utf\xc3\xb6randet av bl.a. Psaltarens psalmer i v\xc3\xa4xling mellan tv\xc3\xa5 k\xc3\xb6rer eller k\xc3\xb6rgrupper. Responsorial s\xc3\xa5ng utf\xc3\xb6rs som v\xc3\xa4xels\xc3\xa5ng mellan solist och k\xc3\xb6r eller f\xc3\xb6rsamling._NEWLINE_Den gregorianska s\xc3\xa5ngen anv\xc3\xa4nder sig av diatoniska skalor, dvs. skalor sv sju toner med omv\xc3\xa4xlande hela och halva steg (modi, jfr kyrkotonart). I en del av repertoaren m\xc3\xa4rks f\xc3\xb6rankringen i s\xc3\xa5ngtraditioner med pentatonisk skala, men f\xc3\xa5 gregorianska melodier \xc3\xa4r renodlat pentatoniska._NEWLINE_Melodierna \xc3\xa4r av m\xc3\xa5nga olika slag, alltifr\xc3\xa5n enkla recitationsmodeller till syllabiska, gruppmelodiska eller rikt ornamenterade melodier med l\xc3\xa5nga melismer.\n_START_SECTION_\nHistorik\n_START_PARAGRAPH_\nGregoriansk s\xc3\xa5ng organiserades och upptecknades huvudsakligen i Frankerriket mellan 900-talet och 1200-talet, men kompletterades och redigerades \xc3\xa4ven senare. Texterna och m\xc3\xa5nga av melodierna \xc3\xa4r dock betydligt \xc3\xa4ldre \xc3\xa4n s\xc3\xa5. Tidigare har p\xc3\xa5ven Gregorius den store angetts som den gregorianska s\xc3\xa5ngens upphovsman, men senare tids forskning h\xc3\xa4vdar att den uppstod ur en syntes av romersk och gallisk s\xc3\xa5ng. Att uppkalla s\xc3\xa5ngen efter en p\xc3\xa5ve var emellertid ett bra s\xc3\xa4tt att marknadsf\xc3\xb6ra den nya stilen och ge den sakral tyngd i syfte att skapa ett liturgiskt protokoll som skulle kunna anv\xc3\xa4ndas i hela den romerska kyrkan._NEWLINE_Under de f\xc3\xb6ljande \xc3\xa5rhundradena var s\xc3\xa5ngstilen central f\xc3\xb6r kyrkomusiken och utgjorde en dominerande plattform f\xc3\xb6r nya tolkningar och kompositioner. Nykomponerad musik med nya texter introducerades f\xc3\xb6rst inom ramen f\xc3\xb6r den vanliga monofoniska liturgiska s\xc3\xa5ngen. Den senmedeltida stilen, organum, lade till en eller flera r\xc3\xb6ster (och fungerade d\xc3\xa5 som cantus firmus) och skapade p\xc3\xa5 s\xc3\xa5 s\xc3\xa4tt en ny komposition som f\xc3\xb6dde polyfonin i v\xc3\xa4sterl\xc3\xa4ndsk musik. De franska komposit\xc3\xb6rerna Leoninus och Perotinus, ledande inom den s\xc3\xa5 kallade Notre Dame-skolan i slutet av 1100-talet, fortsatte att avsluta sina organum-verk med monofoniska s\xc3\xa5ngpassager och tydliggjorde d\xc3\xa4rmed kopplingen till den \xc3\xa4ldre traditionen (F\xc3\xb6reteelsen monofonisk s\xc3\xa5ng sida vid sida med polyfonisk notation f\xc3\xb6rekom \xc3\xa4nnu s\xc3\xa5 sent som 1600-1700-tal d\xc3\xa4r den franske barockkomposit\xc3\xb6ren Fran\xc3\xa7ois Couperin (1668\xe2\x80\x931733) skrev orgelm\xc3\xa4ssor som skulle framf\xc3\xb6ras med intervaller av monofonisk s\xc3\xa5ng). \xc3\x84ven om den gregorianska s\xc3\xa5ngen p\xc3\xa5 m\xc3\xa5nga h\xc3\xa5ll kom ur bruk efter barocken och p\xc3\xa5 andra levde kvar endast i kraftigt omarbetad form, \xc3\xa5terupplevde den gregorianska s\xc3\xa5ngen en ny storhetstid under 1800-talet i den romersk-katolska kyrkan och i den anglokatolska grenen av Anglikanska kyrkogemenskapen.\n_START_SECTION_\nOrganisation\n_START_PARAGRAPH_\nGregoriansk s\xc3\xa5ng delas in i \xc3\xa5tta modi eller kyrkotonarter som pr\xc3\xa4glas av anv\xc3\xa4ndning av olika skalor och varierande avst\xc3\xa5nd mellan melodiernas huvud- och sluttoner. Typiska drag f\xc3\xb6r s\xc3\xa5ngen \xc3\xa4r bland annat incipit och kadens, anv\xc3\xa4ndningen av recitativa toner runt vilka melodins \xc3\xb6vriga toner l\xc3\xa4ggs. De flesta melodier anv\xc3\xa4nder sig av \xc3\xb6vertagna melodiska formler, ibland sammanfogade med en teknik som kallas centonisation, ibland varianter p\xc3\xa5 olika standardmelodier. _NEWLINE_\xc3\x84ven om de moderna \xc3\xa5tta-toners dur- och mollskalorna \xc3\xa4r n\xc3\xa4ra sl\xc3\xa4kt med tv\xc3\xa5 av dessa kyrkotonarter (den joniska och eoliska) lyder de under olika harmoniska regler. Kyrkotonarterna baseras p\xc3\xa5 sex-toniga m\xc3\xb6nster kallade hexakord d\xc3\xa4r de viktigaste tonerna kallas dominant, dvs. huvudton, och finalton (finalis), dvs. slutton. Beroende p\xc3\xa5 var sluttonen hamnar i hexakordets sekvens kallas tonarten f\xc3\xb6r autentisk eller plagal. (Ursprungligen sade man i st\xc3\xa4llet f\xc3\xb6r "autentisk" autentus, dvs. "huvud(form)". Kyrkotonarter med samma finalton delar allts\xc3\xa5 vissa karakteristika och det \xc3\xa4r enkelt att v\xc3\xa4xla mellan dessa tonarter. P\xc3\xa5 grund av detta delas de \xc3\xa5tta kyrkotonarterna upp i fyra st\xc3\xb6rre grupperingar beroende p\xc3\xa5 deras respektive finalton.\n_START_SECTION_\nNotation\n_START_PARAGRAPH_\nDe \xc3\xa4ldsta manuskripten upptecknades i en grafisk stil d\xc3\xa4r de olika tecknen kallas neumer. Vissa neumtecken visar hur k\xc3\xb6rledarens h\xc3\xa4nder skall placeras, det vill s\xc3\xa4ga om tonf\xc3\xb6ljden skall upp, ner eller om s\xc3\xa5ngarna skulle ligga kvar p\xc3\xa5 tonen. Texter skrevs vid den h\xc3\xa4r tiden p\xc3\xa5 dyrt pergament och d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r kortade man ner texten s\xc3\xa5 mycket som m\xc3\xb6jligt och med neumerna skrivna ovanf\xc3\xb6r texten. Detta var en notation utan st\xc3\xb6dlinjer och n\xc3\xa5gon exakt melodi kunde d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r inte utl\xc3\xa4sas fr\xc3\xa5n skriften. Repertoaren l\xc3\xa4rdes in utantill, och neumskriften var endast ett st\xc3\xb6d f\xc3\xb6r minnet; den inneh\xc3\xa5ller dock m\xc3\xa5nga upplysningar om textartikulation och rytmisk variation. I senare nedteckningar skrevs neumerna in i notsystem best\xc3\xa5ende av en eller flera linjer. Under senare medeltid uppstod mensuralnotskriften fr\xc3\xa5n vilken moderna notsystem utvecklades under 1500-talet. Gregoriansk s\xc3\xa5ng var den dominerade musikaliska traditionen i hela Europa och utgjorde d\xc3\xa4rmed grunden f\xc3\xb6r all senare musikalisk utveckling i v\xc3\xa4sterl\xc3\xa4nds musik. N\xc3\xa4sta steg i denna utveckling togs i och med framv\xc3\xa4xten av polyfonisk musik kring 1000-talet.\n_START_SECTION_\nFramf\xc3\xb6rande\n_START_PARAGRAPH_\nGregoriansk s\xc3\xa5ng sjungs traditionellt av mans- och gossk\xc3\xb6rer i kyrkorna, eller av kvinnor och m\xc3\xa4n i klosterordnar. Den \xc3\xa4r vanligt f\xc3\xb6rekommande i den tridentinska m\xc3\xa4ssan av katoliker som f\xc3\xb6ljer 1962 \xc3\xa5rs missale, utgiven av p\xc3\xa5ven Johannes XXIII. Det \xc3\xa4r den romerska ritens musik s\xc3\xa5 som den framf\xc3\xb6rs i m\xc3\xa4ssan och V\xc3\xa4stkyrkans tideg\xc3\xa4rd. \xc3\x84ven om den gregoriska s\xc3\xa5ngen ersatte eller marginaliserade andra former av gudstj\xc3\xa4nsts\xc3\xa5ng p\xc3\xa5 latin i v\xc3\xa4stkyrkan anv\xc3\xa4nds fortfarande ambrosiansk s\xc3\xa5ng i Milano. Den mozarabiska s\xc3\xa5ngen i Spanien \xc3\xa4r mera ofullst\xc3\xa4ndigt k\xc3\xa4nd Romersk-katolska kyrkan f\xc3\xb6respr\xc3\xa5kar officiellt den gregorianska s\xc3\xa5ngen som mest l\xc3\xa4mpad f\xc3\xb6r tillbedjan i den romerska riten. Under det sena 1900-talet fick den gregorianska s\xc3\xa5ngen ett musikvetenskapligt och popul\xc3\xa4rmusikaliskt uppsving b\xc3\xa5de inom och utanf\xc3\xb6r den romersk-katolska kyrkan.\n_START_SECTION_\nUtveckling ur monofon s\xc3\xa5ng\n_START_PARAGRAPH_\nS\xc3\xa5ng har varit en del av den kristna liturgin sedan kyrkans tidigaste dagar. Fram till mitten av 1990-talet var det ett vida accepterat faktum att psalmodin i den tidiga judiska gudsdyrkan signifikant p\xc3\xa5verkade och bidrog till Fornkyrkans ritual och s\xc3\xa5ng. Den h\xc3\xa4r synen f\xc3\xb6respr\xc3\xa5kas inte l\xc3\xa4ngre generellt bland forskare dp analyser visar att de flesta tidiga kristna psalmer inte anv\xc3\xa4nde Psaltaren i texter och att psaltarpsalmer inte sj\xc3\xb6ngs i synagogorna i flera sekler efter Jerusalems f\xc3\xb6rst\xc3\xb6ring \xc3\xa5r 70.  Emellertid inf\xc3\xb6rlivade tidigkristen rit delar av judisk tillbedjan som \xc3\xb6verlevde i senare s\xc3\xa5ngtradition. Tideg\xc3\xa4rden har sina r\xc3\xb6tter i de judiska b\xc3\xb6nestunderna. "Amen" och "Halleluja" kommer fr\xc3\xa5n hebreiskan och den trefaldiga "sanctus" stammar fr\xc3\xa5n den likaledes trefaldiga "kadosh" i kadushah._NEWLINE_Nya testamentet n\xc3\xa4mner psalms\xc3\xa5ng under den sista nattvarden: N\xc3\xa4r de hade sjungit lovs\xc3\xa5ngen gick de ut till Olivberget.  Andra tidiga vittnen, s\xc3\xa5som Clemens I, Tertullianus, Athanasios och Egeria bekr\xc3\xa4ftar denna praxis,  \xc3\xa4ven om detta skedde p\xc3\xa5 ett poetiskt eller oklart s\xc3\xa4tt som inte visar hur musik l\xc3\xa4t under denna tid.  Den grekiska hymnen "Oxyrhynchus psalm" fr\xc3\xa5n 200-talet \xc3\xb6verlevde med musikalisk notation, men kopplingen mellan denna psalm och den monofona traditionen \xc3\xa4r oklar. _NEWLINE_Musikaliska inslag som senare skulle anv\xc3\xa4ndas i den romerska riten upptr\xc3\xa4dde under 200-talet. Den apostoliska traditionen, som tidigare tillskrivits teologen och kyrkofadern Hippolytus, vittnar om att Hallel-psalmer sj\xc3\xb6ngs med Halleluja som refr\xc3\xa4ng i tidigkristna agapem\xc3\xa5ltider.  De s\xc3\xa5nger som sjungs under tideg\xc3\xa4rden har sina r\xc3\xb6tter i det tidiga 300-talet, d\xc3\xa4r vandringsmunkar som f\xc3\xb6ljde Antonios Eremiten introducerade bruket av kontinuerlig psalms\xc3\xa5ng och sj\xc3\xb6ng hela cykeln om 150 psalmer varje vecka. Runt \xc3\xa5r 375 blev antifonal psalmodi popul\xc3\xa4r i den kristna \xc3\x96stern, kanske introducerade introducerade Ambrosius \xc3\xa5r 386 detta bruk i den kristna V\xc3\xa4stern._NEWLINE_Forskare \xc3\xa4r oeniga om hur monofon s\xc3\xa5ng utvecklades fr\xc3\xa5n 400-talet till 800-talet, eftersom det inte finns s\xc3\xa4rskilt m\xc3\xa5nga k\xc3\xa4llor fr\xc3\xa5n denna period. Runt \xc3\xa5r 410 beskrev Augustinus f\xc3\xb6rekomsten av responsorial s\xc3\xa5ng i gradualpsalmen under m\xc3\xa4ssan. Omkring \xc3\xa5r 520 utarbetade Benedikt av Nursia den s\xc3\xa5 kallade Benediktinregeln, i vilken gudstj\xc3\xa4nstordningen fastst\xc3\xa4lls. \xc3\x85r 678 l\xc3\xa4rde man ut romersk s\xc3\xa5ng i York.  Under denna period framtr\xc3\xa4dde utm\xc3\xa4rkande regionala skillnader i den monofona s\xc3\xa5ngen, s\xc3\xa4rskilt p\xc3\xa5 Brittiska \xc3\xb6arna (Keltisk s\xc3\xa5ng), Spanien (Mozarabisk s\xc3\xa5ng), Gallien (Gallisk s\xc3\xa5ng) och Italien (Antik romersk s\xc3\xa5ng, Ambrosiansk s\xc3\xa5ng och Beneventansk s\xc3\xa5ng). Dessa olika traditioner kan ha uppst\xc3\xa5tt ur en hypotetisk \xc3\xa5rlig repertoar av monofon s\xc3\xa5ng fr\xc3\xa5n 400-talet efter det romerska rikets fall.\n_START_SECTION_\nDen nya traditionens ursprung\n_START_PARAGRAPH_\nDen gregorianska repertoaren systematiserades f\xc3\xb6r anv\xc3\xa4ndning i den romerska riten. Enligt James McKinnon sammanst\xc3\xa4lldes den centrala liturgin i m\xc3\xa4ssan under en kort period under 700-talet genom ett project som leddes av Chrodegang av Metz. Andra forskare, bland andra Andreas Pfisterer och Peter Jeffery, h\xc3\xa4vdar att de \xc3\xa4ldsta delarna i repertoaren \xc3\xa4r \xc3\xa4nnu \xc3\xa4ldre._NEWLINE_Forskarna \xc3\xa4r oeniga om merparten av melodierna tillkom i Rom innan 600-talet, eller i Frankerriket under 700- och det tidiga 800-talet. Traditionalisterna pekar p\xc3\xa5 bevis som st\xc3\xb6der Gregorius I:s viktiga roll mellan 590 och 604, s\xc3\xa5som h\xc3\xa4vdas i Heinrich Bewerunges artikel i Catholic Encyclopedia.  Den r\xc3\xa5dande konsensus, vilken bland annat st\xc3\xb6ds av Willi Apel och Robert Snow, h\xc3\xa4vdar att gregoriansk s\xc3\xa5ng utvecklades runt \xc3\xa5r 750 fr\xc3\xa5n en blandning av romersk och gallisk s\xc3\xa5ng p\xc3\xa5 best\xc3\xa4llning av karolingiska ledare i Frankrike. Under ett bes\xc3\xb6k i Gallien \xc3\xa5r 752-753 firade Stefan II  m\xc3\xa4ssa d\xc3\xa4r romersk s\xc3\xa5ng ingick. Enligt Karl den store \xc3\xb6vergav hans far Pippin den lille den lokala galliska riten till f\xc3\xb6rm\xc3\xa5n f\xc3\xb6r den romerska i syfte att st\xc3\xa4rka sina f\xc3\xb6rbindelser med Rom.  Karl fortsatte p\xc3\xa5 den inslagna v\xc3\xa4gen. F\xc3\xb6r honom blev en enhetlig liturgi efter romersk f\xc3\xb6rebild med tillh\xc3\xb6rande s\xc3\xa5ng ett viktigt instrument f\xc3\xb6r att skapa inre enhet inom sitt imperium. _NEWLINE_\xc3\x85r 785-786 s\xc3\xa4nde Hadrianus I ett p\xc3\xa5vligt sakramentarium med romerska b\xc3\xb6ner och gudstj\xc3\xa4nstordningar till det karolingiska hovet, och \xc3\xa4ven s\xc3\xa5ngb\xc3\xb6cker kan ha importerats fr\xc3\xa5n Rom. Denna romerska s\xc3\xa5ng kom dock, n\xc3\xa4r den till\xc3\xa4mpades i Frankerriket, att modifieras under inflytande av inhemsk s\xc3\xa5ngtradition. Denna frankisk-romerska karolingiska s\xc3\xa5ng, ut\xc3\xb6kad med nya s\xc3\xa5nger f\xc3\xb6r att r\xc3\xa4cka hela det liturgiska \xc3\xa5ret, blev k\xc3\xa4nd som gregoriansk s\xc3\xa5ng. Ursprungligen uppkallades denna s\xc3\xa5ng efter den d\xc3\xa5toda p\xc3\xa5ven Gregorius II,  men senare tillskrevs denna typ av s\xc3\xa5ng hans mer k\xc3\xa4nde f\xc3\xb6retr\xc3\xa4dare Gregorius I. Han avbildades i f\xc3\xa4rd med att diktera monofonisk s\xc3\xa5ng inspirerad av en duva som symboliserar den helige Ande och gav p\xc3\xa5 s\xc3\xa4tt sakral tyngd till den gregorianska s\xc3\xa5ngen. Gregorius f\xc3\xb6rfattarskap var l\xc3\xa4nge allm\xc3\xa4nt accepterat som ett faktum. men har dock ifr\xc3\xa5gasatts av allt fler forskare p\xc3\xa5 senare tid, bland annat d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r att Schola cantorum i Rom knappast kan ha tillkommit f\xc3\xb6rr\xc3\xa4n 650-675._NEWLINE_I Frankerriket utbildades ocks\xc3\xa5 det system av \xc3\xa5tta modi (tonsl\xc3\xa4kten, kyrkotonarter) som alltsedan dess r\xc3\xa4knats som karakteristiskt f\xc3\xb6r den gregorianska s\xc3\xa5ngen. Fr\xc3\xa5n b\xc3\xb6rjan var avsikten att informera om vilka antifoner som passade samman med vilka psalmtoner. I realiteten ryms inte hela repertoaren inom systemet med \xc3\xa5tta tonsl\xc3\xa4kten. I de senaste utg\xc3\xa5vorna av gregoriansk s\xc3\xa5ng fr\xc3\xa5n klostret i Solesmes (som har i uppdrag att ge ut officiella utg\xc3\xa5vor av gregoriansk s\xc3\xa5ng f\xc3\xb6r den romersk-katolska kyrkan) finns d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r fler modi \xc3\xa4n de traditionella \xc3\xa5tta.\n_START_SECTION_\nUtbredning och ledning\n_START_PARAGRAPH_\nGregoriansk s\xc3\xa5ng framtr\xc3\xa4dde p\xc3\xa5 kort tid i en anm\xc3\xa4rkningsv\xc3\xa4rt likriktad form \xc3\xb6ver Europa. Karl den store, \xc3\xa5r 800 upph\xc3\xb6jd till "romersk" kejsare, s\xc3\xa5g i syfte att bef\xc3\xa4sta sitt religi\xc3\xb6sa och v\xc3\xa4rldsliga inflytande till att den gregorianska s\xc3\xa5ngen spreds \xc3\xb6ver hans rike, med hot om straff f\xc3\xb6r de kyrkans m\xc3\xa4n som inte anammade den nya stilen.  Via engelska och tyska k\xc3\xa4llor spreds s\xc3\xa5ngen till Skandinavien, Island och Finland.   \xc3\x85r 885 bannlyste Stefan V den kyrkslaviska liturgiin, vilket ledde till att den gregorianska s\xc3\xa5ngen fick herrav\xc3\xa4lde \xc3\xa4ven i vissa l\xc3\xa4nder i \xc3\xb6st, till exempel Polen, M\xc3\xa4hren, Slovakien och \xc3\x96sterrike._NEWLINE_De \xc3\xb6vriga monofona repertoarerna i den kristna v\xc3\xa4stv\xc3\xa4rlden stod nu inf\xc3\xb6r h\xc3\xa5rd konkurrens fr\xc3\xa5n den nya s\xc3\xa5ngen. Karl den store fortsatte sin faders tradition att f\xc3\xb6redra den romerska riten framf\xc3\xb6r lokal gallisk tradition. P\xc3\xa5 800-talet hade den galliska riten och s\xc3\xa5ngen i princip eliminerats, \xc3\xa4ven om det inte skett utan lokalt motst\xc3\xa5nd. _NEWLINE_Den gregorianska s\xc3\xa5ngen i Sarumriten ersatte keltisk s\xc3\xa5ng. Gregoriansk s\xc3\xa5ng levde i samexistens med beneventansk s\xc3\xa5ng i \xc3\xb6ver ett sekel innan den senare \xc3\xb6vergavs genom p\xc3\xa5vligt dekret \xc3\xa5r 1058. Den mozarabiska s\xc3\xa5ngen \xc3\xb6verlevde visigoterna och morerna men inte de Rom-st\xc3\xb6dda prelater som skickades till Spanien under Reconquista. Den moderna mozarabiska s\xc3\xa5ngen anv\xc3\xa4nds nu bara p\xc3\xa5 ett f\xc3\xa5tal platser men \xc3\xa4r p\xc3\xa5verkad av gregoriansk s\xc3\xa5ng och har d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r inte s\xc3\xa5 stora likheter med originalet. Endast ambrosiansk s\xc3\xa5ng har \xc3\xb6verlevt, genom bevarande i Norditalien och en del av Schweiz, delvis p\xc3\xa5 grund av Ambrosius Milanos musikaliska rykte och sakrala vikt._NEWLINE_Gregoriansk s\xc3\xa5ng ersatte till slut \xc3\xa4ven den lokala traditionen i sj\xc3\xa4lva Rom, den som numera \xc3\xa4r k\xc3\xa4nd som gammalromersk s\xc3\xa5ng. P\xc3\xa5 900-talet nedtecknades n\xc3\xa4stan ingen musik i Italien. I st\xc3\xa4llet importerade romerska p\xc3\xa5var gregoriansk s\xc3\xa5ng fr\xc3\xa5n de tyska kejsarna under 900- och 1000-talet. Till exempel lades credo (trosbek\xc3\xa4nnelsen) till i den romerska riten \xc3\xa5r 1014 p\xc3\xa5 kejsaren Henrik II:s befallning.  F\xc3\xb6rst\xc3\xa4rkt av historien om Gregorius I och dennes betydelse f\xc3\xb6r gregoriansk s\xc3\xa5ng antogs s\xc3\xa5 stilen som officiell, ett missf\xc3\xb6rst\xc3\xa5nd som inte f\xc3\xb6rr\xc3\xa4n under senare tid p\xc3\xa5visats. Under 1100- och 1200-talen hade gregoriansk s\xc3\xa5ng ersatt eller marginaliserat alla andra monofoniska stilar i V\xc3\xa4stkyrkan._NEWLINE_Senare k\xc3\xa4llor till dessa stilar visar ett \xc3\xb6kande gregorianskt inflytande, till exempel enstaka f\xc3\xb6rs\xc3\xb6k att kategorisera s\xc3\xa5ngerna enligt de gregorianska kyrkotonarterna. P\xc3\xa5 samma s\xc3\xa4tt inf\xc3\xb6rlivade den gregorianska repertoaren delar av de f\xc3\xb6rlorade monofoniska verken, n\xc3\xa5got som kan p\xc3\xa5visas genom varsam stilistisk och historisk analys. Till exempel anses Improperierna p\xc3\xa5 L\xc3\xa5ngfredagen vara en kvarleva av den galliska s\xc3\xa5ngen.\n_START_SECTION_\nTidiga k\xc3\xa4llor och senare revisioner\n_START_PARAGRAPH_\nDe f\xc3\xb6rsta bevarade k\xc3\xa4llorna med notskrift upptecknades ca 930 (Graduale Leon). Innan dess hade monofon s\xc3\xa5ng traderats muntligen. De flesta forskare \xc3\xa4r ense om att utvecklingen av notation bidrog till utbredningen av s\xc3\xa5ng i Europa. De tidigare noterade manuskripten kommer f\xc3\xb6retr\xc3\xa4desvis fr\xc3\xa5n Regensburg i Tyskland, Sankt Gallens kloster i Schweiz, Laon och Sankt Martials kloster i Frankrike._NEWLINE_Gregoriansk s\xc3\xa5ng har under sin l\xc3\xa5nga historia varit f\xc3\xb6rem\xc3\xa5l f\xc3\xb6r m\xc3\xa5nga revisioner f\xc3\xb6r att anpassa den till r\xc3\xa5dande smak och praxis. Den senare revision som utf\xc3\xb6rts vid benediktinerklostret i Solesmes har \xc3\xb6verg\xc3\xa5tt i ett gigantiskt f\xc3\xb6rs\xc3\xb6k att restaurera den p\xc3\xa5st\xc3\xa5tt f\xc3\xb6rvanskade s\xc3\xa5ngen till ett hypotetiskt originalutf\xc3\xb6rande. Tidig gregoriansk s\xc3\xa5ng anpassades till att \xc3\xb6verensst\xc3\xa4mma med den f\xc3\xb6rmodade strukturen av kyrkotonarterna. \xc3\x85r 1562-1563 bannlyste Tridentinska kyrkom\xc3\xb6tet de flesta sekvenserna. Giovanni Guidettes Directorium chori fr\xc3\xa5n 1582, och Editio medicea, publicerad 1614, innebar en drastisk revision av vad som uppfattades som f\xc3\xb6rvanskat och bristf\xc3\xa4lligt "barbari" genom att l\xc3\xa5ta s\xc3\xa5ngen f\xc3\xb6r\xc3\xa4ndras till de samtida estetiska kraven.  \xc3\x85r 1811 kr\xc3\xa4vde den franske musikvetaren Alexandre-\xc3\x89tienne Choron, som en del av en konservativt pr\xc3\xa4glad reaktion p\xc3\xa5 de mer liberala katolska ordnarnas brist p\xc3\xa5 effektivitet under den franska revolutionen, att man skulle \xc3\xa5terv\xc3\xa4nda till den mer "renodlade" gregorianska s\xc3\xa5ngen ist\xc3\xa4llet f\xc3\xb6r att anv\xc3\xa4nda de franska versionerna. _NEWLINE_Under sent 1800-tal uppt\xc3\xa4cktes och redigerades tidiga liturgiska och musikaliska dokument. Dom Prosper Guaranger hade tidigare \xc3\xa5terupplivat klostertraditionen i Solesmes. Att \xc3\xa5teruppr\xc3\xa4tta gudstj\xc3\xa4nstordningen var en av hans huvudsakliga m\xc3\xa5l, men det fanns inte n\xc3\xa5gra riktigt bra s\xc3\xa5ngb\xc3\xb6cker. Munkar s\xc3\xa4ndes ut till bibliotek i hela Europa f\xc3\xb6r att hitta relevanta manuskript. \xc3\x85r 1871 gavs emellertid den gamla Edition Medicea-utg\xc3\xa5van ut p\xc3\xa5 nytt av Pustets f\xc3\xb6rlag i Regensburg och Pius IX f\xc3\xb6rklarade detta vara kyrkans officiella version. I f\xc3\xb6vissningen om att man var p\xc3\xa5 r\xc3\xa4tt v\xc3\xa4g intensifierade Solesmes sina anstr\xc3\xa4ngningar. \xc3\x85r 1889, efter decennier av forskning, gav klostret i Solesmes ut den f\xc3\xb6rsta boken i en planerad serie kallad Pal\xc3\xa9ographie Musicale. Incitamentet f\xc3\xb6r detta var att man ville visa p\xc3\xa5 f\xc3\xb6rvanskningen i Medicea j\xc3\xa4mf\xc3\xb6rt med bilder av olika versioner av originaldokument av en och samma s\xc3\xa5ng, n\xc3\xa5got som man fr\xc3\xa5n Solesmes sida ville visa p\xc3\xa5 vikten av klostrets reformer. Munkarna i Solesmes tog till sitt tyngsta artilleri, i det man anv\xc3\xa4nde den akademiskt vederh\xc3\xa4ftiga Pal\xc3\xa9ographie Musicale som huvudvapen i str\xc3\xa4van f\xc3\xb6r att en g\xc3\xa5ng f\xc3\xb6r alla \xc3\xb6verge den f\xc3\xb6rvanskade Pustet-utg\xc3\xa5van. _NEWLINE_Genom att visa p\xc3\xa5 \xc3\xb6verensst\xc3\xa4mmelse mellan olika manuskript (vilka publicerades i faksimil med omfattande kommentarer) lyckades Solesmes visa fram en praktisk rekonstruktion. Denna \xc3\xa5terskapade s\xc3\xa5ng fick akademiskt bifall, men accepterades inte av Rom f\xc3\xb6rr\xc3\xa4n 1903 d\xc3\xa5 Leo XIII avled. Hans eftertr\xc3\xa4dare, Pius X, antog omedelbart Solesmes version - nu sammanst\xc3\xa4lld till Liber usualis - som auktoritet p\xc3\xa5 omr\xc3\xa5det. \xc3\x85r 1904 best\xc3\xa4llde Vatikanen en egen utg\xc3\xa5va av Solesmesversionen. Nu uppstod omfattande akademiska debatter, fr\xc3\xa4mst beroende p\xc3\xa5 de stilistiska friheter som Solesmes redakt\xc3\xb6rer tagit f\xc3\xb6r att lansera sin version av rytm. Solesmes-utg\xc3\xa5vorna lade till frasering och f\xc3\xb6rl\xc3\xa4ngning av toner (episema och mora) som inte fanns i originalk\xc3\xa4llorna. P\xc3\xa5 samma s\xc3\xa4tt utel\xc3\xa4mnade man viktiga bokst\xc3\xa4ver som fanns i originaldokumenten och som gav instruktioner f\xc3\xb6r rytm och uttal, till exempel snabbare eller l\xc3\xa5ngsammare takt. Dessa redaktionella friheter har gjort att Solesmes version ifr\xc3\xa5gasatts.  _NEWLINE_\xc3\x84nda sedan arbetet med restaureringarna inleddes i Solesmes har det f\xc3\xb6rekommit utdragna diskussioner om vilken v\xc3\xa4g man skulle v\xc3\xa4lja. En del f\xc3\xb6respr\xc3\xa5kade en strikt akademisk inst\xc3\xa4llning och ville skjuta upp publiceringen, medan andra fokuserade p\xc3\xa5 den praktiska till\xc3\xa4mpningen och ville ers\xc3\xa4tta den f\xc3\xb6rvanskade versionen s\xc3\xa5 snart som m\xc3\xb6jligt. Nu, \xc3\xb6ver ett sekel senare, finns det fortfarande en klyfta mellan den strikt musikvetenskapliga synen och det praktiska behovet f\xc3\xb6r s\xc3\xa5ngarna. P\xc3\xa5 det s\xc3\xa4ttet st\xc3\xa5r det etablerade s\xc3\xa4ttet p\xc3\xa5 vilket s\xc3\xa5ngen framf\xc3\xb6rt i strid med musikvetenskapliga bevis._NEWLINE_I sitt motu proprio, Tra le sollecitudini, gav Pius X sitt tillst\xc3\xa5nd till anv\xc3\xa4ndandet av gregoriansk s\xc3\xa5ng och uppmuntrade troende att sjunga ordinarium, \xc3\xa4ven om han reserverade proprium f\xc3\xb6r m\xc3\xa4n. \xc3\x84ven om denna sedv\xc3\xa4nja fortfarande r\xc3\xa5der i traditionellt katolska sammanhang, till\xc3\xa4mpar kyrkan inte l\xc3\xa4ngre denna regel. Andra Vatikankonciliet medgav officiellt att den gregorianska s\xc3\xa5ngen f\xc3\xa5r ers\xc3\xa4ttas av annan musik, i synnerhet sakral polyfonisk s\xc3\xa5ng, \xc3\xa4ven om konciliet p\xc3\xa5pekade att gregoriansk s\xc3\xa5ng fortfarande \xc3\xa4r den katolska kyrkans officiella musikstil och s\xc3\xa5ledes den b\xc3\xa4st l\xc3\xa4mpade f\xc3\xb6r andakt.'