b'\n_START_ARTICLE_\nRunamo\n_START_SECTION_\n1600- och 1700-talen\n_START_PARAGRAPH_\nOle Worm f\xc3\xb6retog 1640 en unders\xc3\xb6kning av h\xc3\xa4llen genom en utskickad rungranskare, men fann endast brottstycken av den runbestr\xc3\xb6dda stig som Saxo hade beskrivit, och bara ett l\xc3\xa4sbart ord, n\xc3\xa4mligen Lund. Det troddes d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r l\xc3\xa4nge att Harald Hildetand skulle ha haft sitt hov i Lund eller d\xc3\xa4r ligga begraven. Lund \xc3\xa4r ocks\xc3\xa5 det enda ord som kan l\xc3\xa4sas i runor p\xc3\xa5 det kopparstick av h\xc3\xa4llen som i Erik Dahlberghs Suecia Antiqua fick pryda sj\xc3\xa4lva titelbladet till Blekingedelen. Redan vid 1700-talets b\xc3\xb6rjan hade dock rudbeckianen E.J. Bj\xc3\xb6rner f\xc3\xb6rutom Lund ocks\xc3\xa5 lyckats l\xc3\xa4sa ordet Harald, vilket tycktes bekr\xc3\xa4fta Saxos uppgifter. Jacob Langebek bes\xc3\xb6kte platsen 1753 eller 1754, d\xc3\xa5 han ledsagades av S\xc3\xb8ren Abildgaard som avbildade tecknen. P\xc3\xa5 uppdrag av Langebek var ocks\xc3\xa5 den svenske tecknaren C.G.G. Hilfeling i Runamo, men hans \xc3\xa5tergivning av den "Haraldinska runormen" rymmer mer fantasi \xc3\xa4n verklighet. Bilden fick dock god spridning; den avtrycktes bland annat i andra delen av Nils Henrik Sj\xc3\xb6borgs Samlingar f\xc3\xb6r Nordens forn\xc3\xa4lskare, 1824. Sj\xc3\xb6borg bes\xc3\xb6kte sj\xc3\xa4lv platsen flera g\xc3\xa5nger och trodde sig ha identifierat sju runor (F, U, K, N, L, T och M), men de l\xc3\xa5g spridda p\xc3\xa5 olika st\xc3\xa4llen i rung\xc3\xa5ngen, och han kunde inte f\xc3\xa5 fram n\xc3\xa5got ord.\n_START_SECTION_\nKritik\n_START_PARAGRAPH_\nNils Reinhold Broocman framf\xc3\xb6rde dock redan 1762 \xc3\xa5sikten att inskriften i sj\xc3\xa4lva verket var en naturbildning, en \xc3\xa5sikt som upprepades av Martin Friedrich Arendt i b\xc3\xb6rjan av 1800-talet. 1833 s\xc3\xa4ndes en kommitt\xc3\xa9 av Videnskabernes Selskab f\xc3\xb6r att noga granska h\xc3\xa4llen. Medlemmar var Finnur Magn\xc3\xbasson, Christian Molbech, Johan Georg Forchhammer och konstn\xc3\xa4ren C.F. Christensen. En annan liknande "runskrift" i n\xc3\xa4rheten, i Maklamo, unders\xc3\xb6ktes \xc3\xa4ven, vilken alla de fyra konstaterade var en naturbildning. Om h\xc3\xa4llen i Runamo hade dock forskarna delade meningar.\n_START_SECTION_\nMagn\xc3\xbassons metod\n_START_PARAGRAPH_\nAtt en av 1800-talets fr\xc3\xa4msta runologer lyckades finna ett begripligt budskap i en serie naturliga sprickor, som slumpen skapat i en bergh\xc3\xa4ll, kan tyckas f\xc3\xb6rv\xc3\xa5nande. F\xc3\xb6rklaringen \xc3\xa4r att Magn\xc3\xbasson trodde sig ha uppt\xc3\xa4ckt att n\xc3\xa4stan hela "skriften" bestod av bindrunor. Det skulle allts\xc3\xa5 ha r\xc3\xb6rt sig om ett slags monogramskrift med flera runor p\xc3\xa5 samma stav. En s\xc3\xa5dan skrift st\xc3\xa4ller h\xc3\xb6ga krav p\xc3\xa5 l\xc3\xa4sarens skarpsinne \xe2\x80\x93 men ger ocks\xc3\xa5 stor tolkningsfrihet. F\xc3\xb6r de runor som st\xc3\xa5r p\xc3\xa5 samma stav blir i de flesta fall l\xc3\xa4sordningen fri, det vill s\xc3\xa4ga de kan arrangeras som det passar b\xc3\xa4st. Som exempel p\xc3\xa5 detta kan n\xc3\xa4mnas kung Rings namn i runamoskrift. Magn\xc3\xbasson trodde sig finna hela detta namn i en enda bindruna, som s\xc3\xa5g ut som runan  men med korsarmarna utdragna lika l\xc3\xa5ngt som staven. Sex streck och punkter n\xc3\xa4ra denna figur gav honom uppslaget att s\xc3\xb6ka efter ett ord med sex bokst\xc3\xa4ver, vilket han fann i  (Hringr, det vill s\xc3\xa4ga Ring p\xc3\xa5 nutidssvenska). Just det namnet tycktes ju bekr\xc3\xa4fta "inskriptionens" anknytning till slaget vid Br\xc3\xa5valla. Annars skulle det ha varit m\xc3\xb6jligt att ocks\xc3\xa5 finna andra runor i samma bindruna, till exempel  (M) och  (A)._NEWLINE_I allt bestod ristningen, enligt Magn\xc3\xbasson, av 25 bindrunor med i genomsnitt fyra runor per stav. D\xc3\xa4rtill fanns flera normalrunor, ofta runan  men ocks\xc3\xa5 en hel del andra; dock inte s\xc3\xa4llan med s\xc3\xa5 ovanlig form att de s\xc3\xa4rskilt m\xc3\xa5ste f\xc3\xb6rklaras. Eftersom Magn\xc3\xbasson trodde att "inskriptionen" hade haft ett magiskt syfte l\xc3\xa4ste han den bakv\xc3\xa4nt, det vill s\xc3\xa4ga fr\xc3\xa5n h\xc3\xb6ger till v\xc3\xa4nster. Han trodde ocks\xc3\xa5 att en del runor "av magiska sk\xc3\xa4l" hade blivit felv\xc3\xa4nda eller st\xc3\xa4llda p\xc3\xa5 \xc3\xa4nda. Genom att v\xc3\xa4nda dem "r\xc3\xa4tt" kunde han ibland f\xc3\xa5 fram helt andra runor \xc3\xa4n vad som hade blivit fallet om han l\xc3\xa4st dem som de stod.\n_START_SECTION_\nBarry Fell\n_START_PARAGRAPH_\nOcks\xc3\xa5 i v\xc3\xa5r egen tid har "skriften" i Runamo fascinerat m\xc3\xa4nniskor, \xc3\xa4ven om inga professionella runologer l\xc3\xa4ngre vill befatta sig med den. \xc3\x85r 1987 lyckades den kontroversielle professor Barry Fell, ur just det parti av "inskriften" d\xc3\xa4r professor Magn\xc3\xbasson hade funnit Sigurd Rings namnchiffer, utl\xc3\xa4sa budskapet Muhammed \xc3\xa4r Guds profet, skrivet p\xc3\xa5 arabiska men med runor, och drog slutsatsen att Blekinge tidigt r\xc3\xb6nt p\xc3\xa5verkan fr\xc3\xa5n islam. Fell var visserligen medveten om att runbandet och runstavarna var naturens eget verk, men trodde att n\xc3\xa5gon i forntiden hade tillfogat n\xc3\xa5gra streck h\xc3\xa4r och d\xc3\xa4r f\xc3\xb6r att g\xc3\xb6ra den naturskapade "skriften" l\xc3\xa4sbar. Att "runristaren" hade utnyttjat tecken som redan fanns i "runbandet" var f\xc3\xb6r \xc3\xb6vrigt en tanke som ocks\xc3\xa5 hade f\xc3\xb6resv\xc3\xa4vat Magn\xc3\xbasson. Till skillnad fr\xc3\xa5n honom l\xc3\xa4ste Fell skriften fr\xc3\xa5n v\xc3\xa4nster till h\xc3\xb6ger.'