b'\n_START_ARTICLE_\nFriedrich Ritschl\n_START_PARAGRAPH_\nFriedrich Wilhelm Ritschl, f\xc3\xb6dd den 6 april 1806 i Grossvargula n\xc3\xa4ra Erfurt, d\xc3\xb6d den 9 november 1876 i Leipzig, var en tysk klassisk filolog, kusin till Albrecht Ritschl._NEWLINE_Pr\xc3\xa4stsonen Ritschl studerade p\xc3\xa5 1820-talet i Leipzig under Gottfried Hermann och i Halle under Karl Christian Reisig, blev 1832 extra ordinarie professor i Halle, 1833 i Breslau, f\xc3\xb6retog 1836\xe2\x80\x931837 en mycket givande studieresa till Italien och blev 1839 professor och (j\xc3\xa4mte Welcker) direktor f\xc3\xb6r klassisk-filologiska seminariet i Bonn, som snart blev samtidens mest betydande h\xc3\xb6gskola f\xc3\xb6r de klassiska spr\xc3\xa5ken. \xc3\x85r 1865 kom Ritschl till Leipzig, d\xc3\xa4r han verkade under sina senare \xc3\xa5r._NEWLINE_Ritschls forskningar p\xc3\xa5 det \xc3\xa4ldre latinets omr\xc3\xa5de, s\xc3\xa4rskilt Plautus, blev epokg\xc3\xb6rande. Hans 1848 p\xc3\xa5b\xc3\xb6rjade kritiska upplaga av Plautus avbr\xc3\xb6ts 1854; av den nya, 1871 p\xc3\xa5b\xc3\xb6rjade, hann han sj\xc3\xa4lv fullborda blott ett stycke, Trinummus (med ber\xc3\xb6mda prolegomena, inneh\xc3\xa5llande kritiska, grammatiska, prosodiska och metriska utredningar); upplagan fullbordades 1894 av hans l\xc3\xa4rjungar L\xc3\xb6we, G\xc3\xb6tz och Sch\xc3\xb6ll._NEWLINE_Parerga zu Plautus und Terenz utkom 1845, Opuscula utgavs 1867\xe2\x80\x931879 (5 band; i slutet f\xc3\xb6rteckning p\xc3\xa5 Ritschls samtliga arbeten). De \xc3\xa4ldre romerska inskrifterna behandlade Ritschl bland annat i Prisc\xc3\xa6 latinitatis monumenta epigraphica (1862\xe2\x80\x931864). Den grekiska filologin representeras av Die alexandrinischen Bibliotheken und die Sammlung der Homerischen Gedichte durch Peisistratos (=Opusc. I) med flera arbeten._NEWLINE_Genom sina utm\xc3\xa4rkta l\xc3\xa4raregenskaper samlade Ritschl omkring sig en skola av vetenskapsidkare, som sedan i h\xc3\xb6g grad fr\xc3\xa4mjat den klassiska filologins utveckling, s\xc3\xa4rskilt med h\xc3\xa4nsyn till den spr\xc3\xa5khistorisk-etymologiska riktningen. Bland dessa kan n\xc3\xa4mnas August Schleicher, Karl Brugmann, Franz B\xc3\xbccheler, Georg Curtius, Wolfgang Helbig, Wilhelm Ihne, Otto Ribbeck, Hermann Usener och Johannes Vahlen.'