b'\n_START_ARTICLE_\nMizar\n_START_SECTION_\nNomenklatur\n_START_PARAGRAPH_\nZeta Ursae Majoris har det traditionella namnet Mizar som kommer fr\xc3\xa5n arabiskans  \xd9\x84\xd9\x85\xd8\xa6\xd8\xb2\xd8\xb1 mi\'zar , som betyder "g\xc3\xb6rdel, f\xc3\xb6rkl\xc3\xa4de, omslag". \xc3\x85r 2016 organiserade Internationella astronomiska unionen en arbetsgrupp f\xc3\xb6r stj\xc3\xa4rnnamn (WGSN) f\xc3\xb6r att katalogisera och standardisera riktiga namn f\xc3\xb6r stj\xc3\xa4rnor. WGSN:s f\xc3\xb6rsta bulletin av juli 2016 inneh\xc3\xb6ll en tabell \xc3\xb6ver de f\xc3\xb6rsta tv\xc3\xa5 satserna av namn som fastst\xc3\xa4llts av WGSN och som anger namnet Mizar f\xc3\xb6r Zeta UMa Aa.\n_START_SECTION_\nEgenskaper\n_START_PARAGRAPH_\nMed blotta \xc3\xb6gat g\xc3\xa5r det att sk\xc3\xb6nja en ljussvagare drabant, Alcor (80 Ursae Majoris). Alcor har skenbar magnitud +3,99. Stj\xc3\xa4rnorna brukar ibland kallas h\xc3\xa4sten och ryttaren, och f\xc3\xb6rm\xc3\xa5gan att se de tv\xc3\xa5 stj\xc3\xa4rnorna har anv\xc3\xa4nts som ett slags syntest i m\xc3\xa5nga kulturer. Stj\xc3\xa4rnorna ligger mer \xc3\xa4n en fj\xc3\xa4rdedels ljus\xc3\xa5r ifr\xc3\xa5n varann, och \xc3\xa4ven om deras egenr\xc3\xb6relser visar att de r\xc3\xb6r sig genom rymden tillsammans \xc3\xa4r det fortfarande ok\xc3\xa4nt om de \xc3\xa4r en riktig dubbelstj\xc3\xa4rna eller en optisk dubbelstj\xc3\xa4rna som de idag tros vara._NEWLINE_Fler komponenter i Mizarsystemet uppt\xc3\xa4cktes efter uppfinningen av teleskopet och spektroskopin. Mizar var den f\xc3\xb6rsta dubbelstj\xc3\xa4rnan som uppt\xc3\xa4cktes teleskopiskt, troligtvis av Benedetto Castelli som 1617 bad Galileo Galilei att observera den. Galileo framst\xc3\xa4llde d\xc3\xa5 en detaljerad rapport \xc3\xb6ver dubbelstj\xc3\xa4rnan. Senare, runt 1650, skrev Riccioli om Mizars drabant. Denna komponent, Mizar B, har skenbar magnitud +4,0 och spektralklass A7, och kommer s\xc3\xa5 n\xc3\xa4ra som 380 AE fr\xc3\xa5n Mizar A; det tar tusentals \xc3\xa5r f\xc3\xb6r de tv\xc3\xa5 att g\xc3\xb6ra ett omlopp runt varandra. Sedan blev Mizar A uppt\xc3\xa4ckt som den f\xc3\xb6rsta spektroskopiska dubbelstj\xc3\xa4rnan, av Pickering 1889. De tv\xc3\xa5 komponenterna \xc3\xa4r b\xc3\xa5da ungef\xc3\xa4r 35 g\xc3\xa5nger ljusstarkare \xc3\xa4n solen, och fullbordar ett kretslopp runt varandra vart tjugonde dygn. Mizar B (men inte Alcor!) avsl\xc3\xb6jades \xc3\xa4ven den vara en spectroskopisk dubbelstj\xc3\xa4rna. 1996 kunde Mizar A-komponenterna avbildas i extrem h\xc3\xb6g uppl\xc3\xb6sning av NPOI.'