b'\n_START_ARTICLE_\nPi1 Gruis\n_START_SECTION_\nHistorik\n_START_PARAGRAPH_\nStj\xc3\xa4rnan katalogiserades av den franske utforskaren och astronomen Nicolas Louis de Lacaille \xc3\xa5r 1756, men utan det nuvarande namnet. I st\xc3\xa4llet gav han Bayerbeteckningen Pi Gruis till Pi\xc2\xb2 Gruis, medan det var Thomas Brisbane som uts\xc3\xa5g denna stj\xc3\xa4rna som Pi\xc2\xb9 Gruis. Annie Jump Cannon var den f\xc3\xb6rsta som rapporterade dess ovanliga spektrum och skickade en pl\xc3\xa5t av dess spektrogram gjord 1895 till Paul W. Merrill och noterade likheten med R Andromedae. Merrill valde dessa tv\xc3\xa5 stj\xc3\xa4rnor tillsammans med R Cygni att vara de tre prototyperna i S-stj\xc3\xa4rnklassen. Pi\xc2\xb9 Gruis var en av de f\xc3\xb6rsta 17 stj\xc3\xa4rnorna definierade som S-stj\xc3\xa4rnor av Merrill 1922, den enda stj\xc3\xa4rnan som inte observerats fr\xc3\xa5n Mount Wilson p\xc3\xa5 grund av dess sydliga plats i himlen. Analys av dess spektrum visade band som anger n\xc3\xa4rvaron av technetium liksom oxider av zirkonium, lantan, cerium och yttrium men inte titan eller barium (som har noterats i andra S-stj\xc3\xa4rnor).\n_START_SECTION_\nEgenskaper\n_START_PARAGRAPH_\nPrim\xc3\xa4rstj\xc3\xa4rnan Pi1 Gruis A \xc3\xa4r en r\xc3\xb6d till vit j\xc3\xa4ttestj\xc3\xa4rna av spektralklass S 5,7: och ligger p\xc3\xa5 den asymptotiska j\xc3\xa4ttegrenen (AGB). Den har en massa som \xc3\xa4r ca 1,5 g\xc3\xa5nger st\xc3\xb6rre \xc3\xa4n solens massa, en radie som \xc3\xa4r ca 658 g\xc3\xa5nger st\xc3\xb6rre \xc3\xa4n solens och uts\xc3\xa4nder fr\xc3\xa5n dess fotosf\xc3\xa4r ca 7\xc2\xa0250 g\xc3\xa5nger mera energi \xc3\xa4n solen vid en effektiv temperatur av ca 3\xc2\xa0100 K._NEWLINE_Pi\xc2\xb9 Gruis \xc3\xa4r en \xc3\xa5ldrande stj\xc3\xa4rna, som tros vara bra p\xc3\xa5 v\xc3\xa4g mot \xc3\xb6verg\xc3\xa5ng fr\xc3\xa5n en r\xc3\xb6d j\xc3\xa4tte till en planetarisk nebulosa. Ett skal av materia har observerats p\xc3\xa5 ett avst\xc3\xa5nd av 0,91 ljus\xc3\xa5r (0,28 parsek), vilken ber\xc3\xa4knas ha blivit utst\xc3\xb6tt f\xc3\xb6r 21\xc2\xa0000 \xc3\xa5r sedan. N\xc3\xa4rmare stj\xc3\xa4rnan verkar finnas ett h\xc3\xa5lrum inom 200 AE, vilket tyder p\xc3\xa5 en nedg\xc3\xa5ng i utst\xc3\xb6tningen av material under de senaste 90 \xc3\xa5ren. N\xc3\xa4rvaron av en f\xc3\xb6ljeslagare (skenbar magnitud 10,9 och av spektralklass G0 V) g\xc3\xb6r att skalets form \xc3\xa4r oregelbundet snarare \xc3\xa4n sf\xc3\xa4riskt, och det kan finnas en annan ouppt\xc3\xa4ckt f\xc3\xb6ljeslagare som bidrar till detta.'