b'\n_START_ARTICLE_\nMichael Ignatieff\n_START_PARAGRAPH_\nMichael Grant Ignatieff, f\xc3\xb6dd den 12 maj 1947 i Toronto, \xc3\xa4r historiker, f\xc3\xb6rfattare, journalist och tidigare partiledare f\xc3\xb6r Kanadas liberala parti. Han fick sin utbildning vid University of Toronto, i Cambridge, Oxford, Paris och vid University of California, Berkeley. Han har sedan 1987 varit knuten till BBC som programledare och presentat\xc3\xb6r av flera TV-serier med historiska motiv, bland annat "Blood and Belonging" (1993), som ocks\xc3\xa5 utkom i bokform._NEWLINE_Bland hans \xc3\xb6vriga b\xc3\xb6cker m\xc3\xa4rks A Just Measure of Pain (1978), en studie av det moderna f\xc3\xa4ngelsets och de nya bestraffningsmetodernas framv\xc3\xa4xt 1770\xe2\x80\x931840, och The Warrior\'s Honour (1998; sv. \xc3\xb6vers. Krigarens heder, 1999). F\xc3\xb6r The Russian Album (1987) tilldelades han Heinemannpriset._NEWLINE_Ignatieff valdes in i Kanadas parlament i februari 2006 som representant f\xc3\xb6r liberalerna. Han st\xc3\xa4llde upp i partiledarvalet i december 2006 men f\xc3\xb6rlorade i sista valomg\xc3\xa5ngen mot St\xc3\xa9phane Dion. Han blev i st\xc3\xa4llet vice partiledare. Vid Dions avg\xc3\xa5ng 10 december 2008 blev han tillf\xc3\xb6rordnad partiledare, och 2 maj 2009 valdes han till ordinarie partiledare. Han meddelade sin avg\xc3\xa5ng som partiledare 3 maj 2011 efter att ha f\xc3\xb6rlorat sin parlamentsplats i valet f\xc3\xb6reg\xc3\xa5ende dag.\n_START_SECTION_\nNationalismforskning\n_START_PARAGRAPH_\nMichael Ignatieffs intresse f\xc3\xb6r nationalism och etnisk politik \xc3\xa4r, trots att han \xc3\xa4r akademisk historiker, snarare journalistens och f\xc3\xa4ltantropologens \xc3\xa4n arkivforskarens. Hans personliga historia, s\xc3\xa4ger han sj\xc3\xa4lv, har gjort honom till kosmopolit: en far f\xc3\xb6dd i Ryssland och en mor f\xc3\xb6dd i England, en period i Jugoslavien, studier och arbete i Frankrike, Storbritannien, Kanada och USA. D\xc3\xa4rtill kommer att han under 1980- och 1990-talen har tillbringat mycket tid p\xc3\xa5 resor till nationalismens br\xc3\xa4nnpunkter och krigssk\xc3\xa5deplatser. Hans b\xc3\xb6cker \xc3\xa4r d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r ess\xc3\xa4er och reportage, avsedda f\xc3\xb6r en bred l\xc3\xa4sekrets, snarare \xc3\xa4n traditionella akademiska analyser. Det hindrar honom emellertid inte fr\xc3\xa5n att intr\xc3\xa4ngande bearbeta vissa av nationalismforskningens centrala teman. En viktig utg\xc3\xa5ngspunkt f\xc3\xb6r Michael Ignatieff \xc3\xa4r vad man skulle kunna kalla hans sociologiska kosmopolitism. Eftersom hans eget utg\xc3\xa5ngsl\xc3\xa4ge var att nationalismen var p\xc3\xa5 utd\xc3\xb6ende st\xc3\xa4ller Ignatieff fr\xc3\xa5gan om vad som g\xc3\xb6r nationalismen m\xc3\xb6jlig p\xc3\xa5 ett mer grundl\xc3\xa4ggande och rannsakande s\xc3\xa4tt \xc3\xa4n n\xc3\xa4stan alla andra av nationalismens uttolkare. Det som s\xc3\xa4rskilt f\xc3\xa5ngar hans uppm\xc3\xa4rksamhet \xc3\xa4r att nationalism, och \xc3\xa4ven fr\xc3\xa4mlingsfientlighet, tycks djupast drabba dem som i sj\xc3\xa4lva verket har mest gemensamt. Krigen p\xc3\xa5 Balkan blir d\xc3\xa4rvid s\xc3\xa4rskilt illustrativa. Serber och kroater \xc3\xa4r p\xc3\xa5fallande lika varandra i de allra flesta avseenden, bortsett fr\xc3\xa5n religionen som \xc3\xa4nd\xc3\xa5 inte ut\xc3\xb6vades s\xc3\xa5 aktivt av de flesta. Men det skenbart paradoxala i detta, menar Ignatieff, \xc3\xa4r fullt logiskt. Han \xc3\xa5beropar f\xc3\xb6rvisso en del forskning och teori om nationalismen f\xc3\xb6r att f\xc3\xb6rklara sina iakttagelser, alltifr\xc3\xa5n ber\xc3\xa4ttelsen om Kain och Abel \xc3\xb6ver Freuds id\xc3\xa9er om gruppaggressioner och "de sm\xc3\xa5 skillnadernas narcissism" till sentida nationalismteoretiker som Ernest Gellner. Men vad han framf\xc3\xb6r allt g\xc3\xb6r \xc3\xa4r att han p\xc3\xa5 plats, genom sina iakttagelser och samtal med serber, kroater och andra etniska grupper, f\xc3\xb6rs\xc3\xb6ker tr\xc3\xa4nga bakom teoriernas generaliseringar, in i nationalismens banala, vardagliga mekanismer. Hur v\xc3\xa4n eller granne kan bli fiende, hur tolkningsm\xc3\xb6nster och v\xc3\xa4rderingar omformas. _NEWLINE_Av detta g\xc3\xb6r Michael Ignatieff inte n\xc3\xa5gon teori, han formulerar knappt n\xc3\xa5gon tes. Men han g\xc3\xb6r mekanismerna synliga, och han reder ut komplexa, och som det f\xc3\xb6refaller helt f\xc3\xb6rvirrade, historiska skeenden under 1980- och 1990-talen till meningsfulla sammanhang. Skulle man \xc3\xa4nd\xc3\xa5 v\xc3\xa5ga sammanfatta hans uppfattning skulle det bli i form av tv\xc3\xa5 punkter. Den f\xc3\xb6rsta g\xc3\xa4ller den nationalistiska aggressionens drivkrafter. Nationalismen, menar Ignatieff, \xc3\xa4r ett f\xc3\xb6rsvar av sm\xc3\xa5 skillnader av den typ som finns p\xc3\xa5 Balkan. Under politiskt s\xc3\xb6nderfall, som till exempel n\xc3\xa4r det federala Jugoslavien st\xc3\xb6rtade samman, f\xc3\xa5r dessa sm\xc3\xa5 skillnader stor betydelse, s\xc3\xa4rskilt om de anv\xc3\xa4nds i kampen mellan olika etniska grupper om sociala r\xc3\xa4ttigheter. Michael Ignatieff misstror med andra ord nationalismens roll som ideologi och mobiliseringsfaktor; den \xc3\xa4r sekund\xc3\xa4r och anv\xc3\xa4nds bara f\xc3\xb6r att legitimera ett hat och en aggression som redan \xc3\xa4r f\xc3\xb6r handen. _NEWLINE_Den andra punkten g\xc3\xa4ller f\xc3\xb6rsvaret av nationen som politisk gemenskap. Michael Ignatieff misstror den postnationalism han tidigare omfattade, och f\xc3\xb6rordar ist\xc3\xa4llet en medborgarnationalism. Denna nyvunna \xc3\xb6vertygelse hos honom h\xc3\xa4nger samman med hans analys av nationalismens drivkrafter. Eftersom det \xc3\xa4r ett s\xc3\xb6nderfall av civilitetens institutioner som m\xc3\xb6jligg\xc3\xb6r nationalistisk aggression, s\xc3\xa5 g\xc3\xa4ller det att till varje pris sl\xc3\xa5 vakt om dessa institutioner. Man kan beklaga att det \xc3\xa4r s\xc3\xa5, och inte utan vemod g\xc3\xb6r Ignatieff det, men \xc3\xa4n s\xc3\xa5 l\xc3\xa4nge \xc3\xa4r dessa institutioner i allt v\xc3\xa4sentligt f\xc3\xb6rankrade i nationalstaterna. Paradoxalt nog utg\xc3\xb6r allts\xc3\xa5 den toleranta nationalstatens f\xc3\xb6rsvar det verkningsfullaste medlet mot nationalismen.'