b'\n_START_ARTICLE_\nKarmelitsystrarna\n_START_PARAGRAPH_\nKarmelitsystrarna (franska: Dialogues des carm\xc3\xa9lites) \xc3\xa4r en fransk opera i tre akter med musik av Francis Poulenc. Libretto av Emmet Lavery efter ett drama av Georges Bernanos som i sin tur \xc3\xa4r baserat p\xc3\xa5 en roman av den tyska f\xc3\xb6rfattarinnan Gertrud von Le Fort: Die letzte am Schafott (1931).\n_START_SECTION_\nHistoria\n_START_PARAGRAPH_\nBer\xc3\xa4ttelsen om nunnorna som avr\xc3\xa4ttades under Franska revolutionens skr\xc3\xa4ckv\xc3\xa4lde 1794 nedpr\xc3\xa4ntades f\xc3\xb6rst av en av de \xc3\xb6verlevande nunnorna, moder Marie, i hennes memoarer. Kanoniseringen av nunnorna inspirerade den unga tyske katoliken Gertrud von Le Fort att \xc3\xa5terber\xc3\xa4tta nunnornas historia i en roman. Den beskriver med ruskig precision religionens \xc3\xb6de under totalitarianismen. Le Fort namngav ber\xc3\xa4ttelsens huvudperson med hennes eget namn: Blanche de la Force. F\xc3\xb6rs\xc3\xb6k gjordes att f\xc3\xb6rst omvandla boken till en pj\xc3\xa4s, sedan till en film. Georges Bernanos skrev till ytterligare roller och ut\xc3\xb6kade historien med personliga detaljer. _NEWLINE_Poulencs \xc3\xa4lskare Lucien Roubert var d\xc3\xb6ende vid tiden som Poulenc skrev musiken. Han noterade i ett brev att Lucien dog precis i samma stund som han (Poulenc) slutf\xc3\xb6rde operan. Operan uruppf\xc3\xb6rdes p\xc3\xa5 La Scala i Milano den 26 januari 1957 i en italiensk \xc3\xb6vers\xc3\xa4ttning. Den franska premi\xc3\xa4ren \xc3\xa4gde rum den 21 juni 1957 i Paris._NEWLINE_Den svenska premi\xc3\xa4ren \xc3\xa4gde rum p\xc3\xa5 Kungliga Teatern i Stockholm den 11 april 1981. Den sattes upp p\xc3\xa5 G\xc3\xb6teborgsoperan med premi\xc3\xa4r den 17 november 2001 och \xc3\xa4ven p\xc3\xa5 Malm\xc3\xb6 Operascen 2010 och Kungliga Operan i Stockholm 2010-2011.\n_START_SECTION_\nOm operan\n_START_PARAGRAPH_\nJ\xc3\xa4mf\xc3\xb6rd med andra operor fr\xc3\xa5n 1950-talet \xc3\xa4r Karmelitsystrarna f\xc3\xb6rv\xc3\xa5nansv\xc3\xa4rt tonal och melodisk. Poulencs f\xc3\xb6rebilder var ocks\xc3\xa5 Verdi, Monteverdi, Debussy och Mussorgskij. Strukturen, alterneringen av recitativ och arioso \xc3\xa4r lik Verdi; anv\xc3\xa4ndningen av recitativen i sig sj\xc3\xa4lva har likheter med Monteverdis Poppeas kr\xc3\xb6ning och Debussys Pell\xc3\xa9as och M\xc3\xa9lisande. Av Mussorgskij l\xc3\xa4rde sig Poulenc k\xc3\xa4nslan av skr\xc3\xa4ck och mardr\xc3\xb6m, vilket genomsyrar hela verket. Rollernas tessitura \xc3\xa4r noga planerade och l\xc3\xa5nar mycket fr\xc3\xa5n grand op\xc3\xa9ra. Poulenc f\xc3\xb6rebilder var Amneris i Verdis Aida (M\xc3\xa8re Marie) och Desdemona i Otello (nya priorinnan), Kundry i Wagners Parsifal (priorinnan), Massenets Tha\xc3\xafs (Blanche) och Zerlina i Mozarts Don Giovanni (Constance). Var och en av dessa karakt\xc3\xa4rer l\xc3\xa4nkas med ledmotiv vilka inte bara representerar dem sj\xc3\xa4lva utan \xc3\xa4ven deras k\xc3\xa4nslor. S\xc3\xa5lunda representerar moder Maries musik (stark C-dur) lojalitet och trofasthet.\n_START_SECTION_\nHandling\n_START_PARAGRAPH_\nOperan utspelar sig i Paris och Compi\xc3\xa8gne och bygger p\xc3\xa5 faktiska h\xc3\xa4ndelser under franska revolutionen 1789\xe2\x80\x931794.\n_START_SECTION_\nAkt I\n_START_PARAGRAPH_\nVid Ludvig XVI:s och Marie Antoinettes kr\xc3\xb6ning hotas markis de la Force av folkhopen. Hans hustru blir s\xc3\xa5 f\xc3\xb6rskr\xc3\xa4ckt att hon nedkommer i f\xc3\xb6rtid och d\xc3\xb6r under f\xc3\xb6rlossningen. Nu har dottern Blanche blivit 15 \xc3\xa5r och lever ett liv i evig fruktan. Till sist ger hennes far efter f\xc3\xb6r hennes brinnande \xc3\xb6nskan att bli nunna, och hon antas som novis i karmelitklostret i Compi\xc3\xa8gne. H\xc3\xa4r blir hon bekant med den glada Constance som hon f\xc3\xb6rebr\xc3\xa5r f\xc3\xb6r hennes l\xc3\xb6ssl\xc3\xa4ppthet, men Constance f\xc3\xb6resl\xc3\xa5r att de tv\xc3\xa5 skall offra sig f\xc3\xb6r priorinnan, som ligger f\xc3\xb6r d\xc3\xb6den. Constance f\xc3\xb6rutser ocks\xc3\xa5 att de b\xc3\xa5da skall d\xc3\xb6 tillsammans.\n_START_SECTION_\nAkt II\n_START_PARAGRAPH_\nRunt klostret rasar revolutionen. Blanches bror bes\xc3\xb6ker henne i klostret och f\xc3\xb6rs\xc3\xb6ker \xc3\xb6vertala henne att fly, men hon stannar trots att biktfadern \xc3\xb6verger klostret. En dag anfaller p\xc3\xb6beln klostret och driver ut nunnorna.\n_START_SECTION_\nAkt III\n_START_PARAGRAPH_\nDen nya priorinnan f\xc3\xb6rm\xc3\xa5r nunnorna att avl\xc3\xa4gga l\xc3\xb6fte om att bli martyrer, men Blanche tror sig inte vara stark nog och flyr till faderns slott. Det \xc3\xa4r nedbr\xc3\xa4nt och hennes far avr\xc3\xa4ttad. Subpriorinnan vill h\xc3\xa4mta Blanche och ta hand om henne, men Blanche hoppas kunna \xc3\xb6verleva revolutionen f\xc3\xb6rkl\xc3\xa4dd till bondflicka. Medan hon g\xc3\xa5r omkring p\xc3\xa5 Paris gator h\xc3\xb6r hon att nunnorna fr\xc3\xa5n Compi\xc3\xa8gne har d\xc3\xb6mts till d\xc3\xb6den. I Conciergeriet f\xc3\xb6rbereder priorinnan nunnorna f\xc3\xb6r martyrd\xc3\xb6den. P\xc3\xa5 Revolutionsplatsen st\xc3\xa5r schavotten f\xc3\xa4rdig. En efter en stiger nunnorna upp och sjunger Mariahymnen Salve Regina. D\xc3\xa5 det blir Constances tur banar sig Blanche v\xc3\xa4g genom m\xc3\xa4ngden och st\xc3\xa4ller sig bredvid henne. Hon blir den sista p\xc3\xa5 schavotten.'