b'\n_START_ARTICLE_\nTrubaduren (opera)\n_START_PARAGRAPH_\nTrubaduren (italienska: Il trovatore) \xc3\xa4r en opera, "dramma lirico", i fyra akter med musik av Giuseppe Verdi. Libretto av Salvatore Cammarano och Leone Emanuele Bardare baserat p\xc3\xa5 det spanska dramat El trovador av Antonio Garc\xc3\xada Guti\xc3\xa9rrez.\n_START_SECTION_\nHistoria\n_START_PARAGRAPH_\nVerdi hade f\xc3\xa4st Cammaranos uppm\xc3\xa4rksamhet p\xc3\xa5 Guti\xc3\xa9rrez pj\xc3\xa4s redan 1850 eftersom han var fascinerad av Azucenas gestalt, och kort efter premi\xc3\xa4ren av Rigoletto fick han det f\xc3\xa4rdiga librettot av Cammarano. Men Verdi var inte alldeles n\xc3\xb6jd med sin f\xc3\xb6rfattares utkast, bland annat ans\xc3\xa5g han inte att denne tillr\xc3\xa4ckligt starkt betonat k\xc3\xa4rleken till mor och barn hos Azucena (sommaren 1851 dog Verdis mor Luigia och Azucena kom att bli ett varmt moderportr\xc3\xa4tt - ingen av hans \xc3\xb6vriga operor inneh\xc3\xa5ller en relationshistoria mellan mor och son). Fast\xc3\xa4n Verdi redan var i f\xc3\xa4rd med La Traviata vid denna tid tog han genast itu med Trubaduren. Han arbetade om utkastet sj\xc3\xa4lv, antecknade vilka musiknummer han t\xc3\xa4nkte sig och gjorde \xc3\xa4ven en del repliker sj\xc3\xa4lv. Mitt under arbetet dog \xc3\xa4ven Cammarano och Bardare fick fullborda texten till fj\xc3\xa4rde akten._NEWLINE_Trubaduren, liksom Don Carlos, har en mycket komplicerad och f\xc3\xb6ga trov\xc3\xa4rdig handling. Operans spansk-zigenska milj\xc3\xb6 bidrar till effektiv f\xc3\xa4rgs\xc3\xa4ttning och uppskattades av den tidens folkliga publik. Musiken befinner sig i ett slags mellanl\xc3\xa4ge, d\xc3\xa4r Verdi \xc3\xa5 ena sidan f\xc3\xb6ljer Gaetano Donizettis form och klich\xc3\xa9er, men samtidigt f\xc3\xa5tt med nya musikaliska id\xc3\xa9er i exempelvis hanteringen av zigenerskan Azucenas s\xc3\xa5ngst\xc3\xa4mma. Verket n\xc3\xa5r inte till samma h\xc3\xb6jder som Rigoletto, som brukar ses som Verdis starkaste opera fr\xc3\xa5n denna produktivia period.._NEWLINE_Operan uruppf\xc3\xb6rdes i Rom p\xc3\xa5 Teatro Apollo den 19 januari 1853 och blev en av Verdis stora triumfer och inom n\xc3\xa5gra \xc3\xa5r hade operan gjort sitt segert\xc3\xa5g \xc3\xb6ver hela v\xc3\xa4rlden._NEWLINE_Den svenska premi\xc3\xa4ren \xc3\xa4gde rum p\xc3\xa5 Stockholmsoperan den 31 maj 1860 och den iscensattes \xc3\xa5ter med premi\xc3\xa4r den 2 november 1898, den 22 oktober 1927, den 4 mars 1943 och den 21 januari 1972._NEWLINE_Den sattes upp p\xc3\xa5 G\xc3\xb6teborgsoperan med premi\xc3\xa4r den 2 februari 2001.\n_START_SECTION_\nAzucena\n_START_PARAGRAPH_\nAzucena, som \xc3\xa4r en av Verdis mest g\xc3\xa5tfulla och mots\xc3\xa4gelsefulla gestalter, har det mest betydande mezzopartiet i hela hans samlande operaskapande. Hon blir redan genom sin r\xc3\xb6stkategori till en markant ny uppenbarelse i Verdis kvinnogalleri. De kvinnopartier som Verdi tidigare skrivit f\xc3\xb6r l\xc3\xa5ga r\xc3\xb6stl\xc3\xa4gen, s\xc3\xa5som Federica i Luisa Miller eller Maddalena i Rigoletto, passar inte in i den h\xc3\xa4r kategorin, eftersom de \xc3\xa4r biroller. Azucenas roll \xc3\xa4r d\xc3\xa4remot en huvudroll av f\xc3\xb6rsta rangen. Hon h\xc3\xb6r med sitt r\xc3\xb6stfack till Verdis stora alt- och mezzosopranpartier, som i framtiden skulle komma att inbegripa Ulrica i Maskeradbalen, Eboli i Don Carlos och Amneris i Aida. I 1800-talets italienska s\xc3\xa5ngpraxis var gr\xc3\xa4nsen mellan alt och mezzosopraner mycket suddig. Beteckningen alt (kontraalt) f\xc3\xb6rekommer aldrig hos Verdi, \xc3\xa5tminstone inte i hans st\xc3\xb6rre solopartier, utan endast mezzosopran. Det g\xc3\xa4ller \xc3\xa4ven Azucena. I enlighet med den dramatiska funktionen f\xc3\xa5r kvinnorna som f\xc3\xb6retr\xc3\xa4der det h\xc3\xa4r l\xc3\xa5ga r\xc3\xb6stfacket rollen av motspelerskor, d\xc3\xa4r s\xc3\xa5v\xc3\xa4l negativa som positiva karakt\xc3\xa4rsdrag blandas. R\xc3\xb6stkategorin b\xc3\xa4r fram karakt\xc3\xa4rsframst\xc3\xa4llningen. Hos Verdi st\xc3\xa5r den h\xc3\xa4r nya typen av kvinnogestalter i ett f\xc3\xb6rh\xc3\xa5llande till sopranpartiet som p\xc3\xa5minner om relationen mellan baryton och tenor._NEWLINE_Azucena \xc3\xa4r besatt. Hon tyngs av de fruktansv\xc3\xa4rda upplevelserna och handlingarna i sitt f\xc3\xb6rflutna. Hennes s\xc3\xb6ndertrasade sj\xc3\xa4l beh\xc3\xa4rskas av motstridiga k\xc3\xa4nslor och hon lever under tv\xc3\xa5nget av en fix id\xc3\xa9: att h\xc3\xa4mnas moderns martyrd\xc3\xb6d. Hon har \xc3\xa4ven uppfostrat sin f\xc3\xb6rmente son Manrico i den h\xc3\xa4r avsikten, men omger honom samtidigt med en \xc3\xa4ngslig mors fulla k\xc3\xa4rlek. Hela hennes person omges av ett balladliknande skymingsljus och hennes entr\xc3\xa9s\xc3\xa5ng (akt I, scen 1) \xc3\xa4r ocks\xc3\xa5 uppbyggd som en ballad: en tv\xc3\xa5strofig canzona som frambesv\xc3\xa4rjer en mardr\xc3\xb6mslik minnesbild: "Stride la vampa" ("L\xc3\xa5gorna flamma"). Drillarna i s\xc3\xa5ngst\xc3\xa4mman, vars melodi \xc3\xa4r uppbyggd p\xc3\xa5 korta, abrupta motiv, ackompanjeras av drillar \xc3\xa4ven i orkestern, som l\xc3\xa5ter ana det brinnande b\xc3\xa5let, och f\xc3\xb6rmedlar en levande bild av hennes ohyggliga syn. Andra aktens f\xc3\xb6rsta scen tillh\xc3\xb6r helt och h\xc3\xa5ller Azucena. \xc3\x96ppningsscenen f\xc3\xb6ljs av Azucenas ber\xc3\xb6mda ber\xc3\xa4ttelse, som \xc3\xa4r avsedd f\xc3\xb6r Manricos \xc3\xb6ron. Zigenerskan erinrar sig h\xc3\xa4r de ohyggligheter som hon upplev f\xc3\xb6r s\xc3\xa5 l\xc3\xa4nge sedan, och hon blir efter hand alltmer uppr\xc3\xb6rd, tills hon slutligen n\xc3\xa4stan hamnar i vanmakt. I f\xc3\xa4ngelsescenen i sista akten befinner sig Azucena som i trans, p\xc3\xa5 gr\xc3\xa4nsen mellan vanvett och s\xc3\xb6mn. Skr\xc3\xa4ckbilderna av d\xc3\xb6den p\xc3\xa5 b\xc3\xa5let avl\xc3\xb6ses av nostalgiska \xc3\xb6nskebilder av det f\xc3\xb6rlorade fridfulla berglandskapet, som uppfyller hennes fantasi. Med sin \xc3\xb6desm\xc3\xa4ttade sluts\xc3\xa5ng "Ai nostri monti..." ("Hem\xc3\xa5t till bergen...") hamnar Azucena p\xc3\xa5 nytt i en balladartad st\xc3\xa4mning.\n_START_SECTION_\nHandling\n_START_PARAGRAPH_\nOperan utspelas i norra Spanien, dels i Biscayas berg (Asturien), dels i Aragonien, under det aragoniska tronf\xc3\xb6ljdskriget 1410-1412._NEWLINE_F\xc3\xb6rest\xc3\xa4llningen varar i 2 timmar och 30 minuter.\n_START_SECTION_\nScen 1\n_START_PARAGRAPH_\nEn hall i palatset i Aljafer\xc3\xada. Greve Luna bevakar svartsjukt Leonaras f\xc3\xb6nster. Under nattens vakth\xc3\xa5llning ber\xc3\xa4ttar Ferrando en episod ur grevesl\xc3\xa4ktens historia ("Abietta Zingara"). En zigenerska f\xc3\xb6rh\xc3\xa4xade en g\xc3\xa5ng grevens son och br\xc3\xa4ndes d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r p\xc3\xa5 b\xc3\xa5l. Hennes dotter h\xc3\xa4mnades genom att r\xc3\xb6va bort en av grevens b\xc3\xa5da s\xc3\xb6ner och l\xc3\xa4t barnet falla offer f\xc3\xb6r l\xc3\xa5gorna, s\xc3\xa5 som hennes mor hade gjort. Men den gamle greven v\xc3\xa4grade tro att sonen var d\xc3\xb6d och gav sin \xc3\xa4ldste son i uppdrag att finna honom och straffa zigenerskan.\n_START_SECTION_\nScen 2\n_START_PARAGRAPH_\nPalatstr\xc3\xa4dg\xc3\xa5rden. Natt. Vid en tornering har Leonora av Sargasto f\xc3\xb6r\xc3\xa4lskat sig i en ok\xc3\xa4nd riddare ("Tacea la notte placida"). Hon h\xc3\xb6r en trubadur sjunga en serenad i hennes tr\xc3\xa4dg\xc3\xa5rd. Hon k\xc3\xa4nner igen sin \xc3\xa4lskades r\xc3\xb6st och skyndar till honom men i m\xc3\xb6rkret m\xc3\xb6ter hon Luna. Hon tror att det \xc3\xa4r Manrico och omfamnar honom lidelsefullt. Hon inser f\xc3\xb6r sent sitt misstag. Luna k\xc3\xa4nner i den lyckliga rivalen igen en politisk motst\xc3\xa5ndare och utmanar honom p\xc3\xa5 duell.\n_START_SECTION_\nScen 1\n_START_PARAGRAPH_\nEtt zigenarl\xc3\xa4ger vid foten av Biscayabergen. Manrico har besegrat och s\xc3\xa5rat greven i duellen men har sk\xc3\xa4nkt honom livet. De har dock tr\xc3\xa4ffats p\xc3\xa5 nytt, denna g\xc3\xa5ng p\xc3\xa5 slagf\xc3\xa4ltet, d\xc3\xa4r greve Luna har lyckat s\xc3\xa5ra Manrico. Azucena v\xc3\xa5rdar den sv\xc3\xa5rt s\xc3\xa5rade Manrico. Hon ber\xc3\xa4ttar f\xc3\xb6r denne om hur hennes mor oskyldigt br\xc3\xa4ndes p\xc3\xa5 b\xc3\xa5l av greve Lunas far och om hur hon sj\xc3\xa4lv r\xc3\xb6vade bort en av dennes s\xc3\xb6ner, men att hon ist\xc3\xa4llet f\xc3\xb6r grevens son i sinnesf\xc3\xb6rvirring br\xc3\xa4nde sitt eget barn. N\xc3\xa4r Manrico tvivlar p\xc3\xa5 sin identitet vidh\xc3\xa5ller dock den f\xc3\xb6rvirrade kvinnan att han verkligen \xc3\xa4r hennes son och han m\xc3\xa5ste h\xc3\xa4mnas mormoderns d\xc3\xb6d. Manrico \xc3\xa4r beredd till detta. Men n\xc3\xa4r han f\xc3\xa5r veta att Leonora tror att han \xc3\xa4r d\xc3\xb6d och av sorg t\xc3\xa4nker g\xc3\xa5 i kloster redan samma dag, skjuter han upp h\xc3\xa4mnden och skyndar till klostret.\n_START_SECTION_\nScen 2\n_START_PARAGRAPH_\nKorsg\xc3\xa5ngen i ett kloster n\xc3\xa4ra Castellor. \xc3\x84ven greve Luna har f\xc3\xa5tt vetskap om Leonoras beslut att g\xc3\xa5 i kloster och t\xc3\xa4nker r\xc3\xb6va bort henne mot hennes vilja. P\xc3\xa5 nytt kommer Manrico emellan. Manrico och Leonora tar sin tillflykt i f\xc3\xa4stningen Castellor.\n_START_SECTION_\nScen 1\n_START_PARAGRAPH_\nI Lunas h\xc3\xa4rl\xc3\xa4ger utanf\xc3\xb6r borgen Castellor. Greve Luna bel\xc3\xa4grar hertig Urgels f\xc3\xa4stning, vars kommendant \xc3\xa4r Manrico. I n\xc3\xa4rheten av l\xc3\xa4gret p\xc3\xa5tr\xc3\xa4ffas Azucena, som misst\xc3\xa4nks vara spion och grips. Ferrando k\xc3\xa4nner igen henne som den l\xc3\xa4nge efters\xc3\xb6kta zigenerskan, som en g\xc3\xa5ng r\xc3\xb6vade bort greve Lunas bror. N\xc3\xa4r hon skr\xc3\xa4ckslagen kallar p\xc3\xa5 sin son Manrico, inser Luna att han framf\xc3\xb6r sig har sin d\xc3\xb6dsfiendes mor och befaller att hon skall avr\xc3\xa4ttas.\n_START_SECTION_\nScen 2\n_START_PARAGRAPH_\nI borgen Castellor. Leonora och Manrico skall gifta sig. Men n\xc3\xa4r Manrico f\xc3\xa5r veta att Azucena har blivit tillf\xc3\xa5ngatagen, mobiliserar han mot allt f\xc3\xb6rnuft sin lilla trupp och drar ut i strid p\xc3\xa5 \xc3\xb6ppet f\xc3\xa4lt f\xc3\xb6r att r\xc3\xa4dda sin mor ("Di quella pira").\n_START_SECTION_\nScen 1\n_START_PARAGRAPH_\nEn flygel i palatset Aljafer\xc3\xada. Greve Luna har segrat, intagit f\xc3\xa4stningen Castellor och tagit Manrico tillf\xc3\xa5nga. Den f\xc3\xb6rtvivlade Leonora f\xc3\xa5r veta att Manrico och Azucena skall avr\xc3\xa4ttas i gryningen. F\xc3\xb6r att r\xc3\xa4dda Manrico erbjuder hon sig sj\xc3\xa4lv till Luna. Luna g\xc3\xa5r med p\xc3\xa5 detta, men f\xc3\xb6r att slippa h\xc3\xa5lla sitt l\xc3\xb6fte tar Leonora i hemlighet gift.\n_START_SECTION_\nScen 2\n_START_PARAGRAPH_\nEn m\xc3\xb6rk f\xc3\xa4ngelseh\xc3\xa5la. Manrico och Azucena \xc3\xa4r kedjade ("Ai nostri monti"). Leonora uppmanar Manrico att fly. Men eftersom hon inte vill f\xc3\xb6lja med honom, tror han att hon har f\xc3\xb6rr\xc3\xa5tt honom. F\xc3\xb6rst n\xc3\xa4r giftet b\xc3\xb6rjar verka inser han sanningen och Leonora d\xc3\xb6r f\xc3\xb6rsonad i hans armar. Greve Luna f\xc3\xb6rst\xc3\xa5r att han har blivit lurad. Han l\xc3\xa5ter avr\xc3\xa4tta Manrico och tvingar Azucena att bevittna dennes d\xc3\xb6d. Hon ber\xc3\xa4ttar d\xc3\xa5 sanningen f\xc3\xb6r honom: "Det var din broder!".\n_START_SECTION_\nTrubaduren \xc3\xa0 la br\xc3\xb6derna Marx\n_START_PARAGRAPH_\nI filmen Galakv\xc3\xa4ll p\xc3\xa5 Operan fr\xc3\xa5n 1935 utspelas sista tredjedelen p\xc3\xa5 en operascen d\xc3\xa4r man framf\xc3\xb6r Trubaduren. Mitt i ouvertyren b\xc3\xb6rjar pl\xc3\xb6tsligt orkestern spela Take Me Out to the Ball Game eftersom Chico och Harpo har smugit in dessa noter bland de riktiga. De b\xc3\xb6rjar sedan kasta boll till varandra innan de blir utk\xc3\xb6rda fr\xc3\xa5n orkesterdiket. Uppe p\xc3\xa5 scenen f\xc3\xb6rs\xc3\xb6ker operas\xc3\xa5ngarna f\xc3\xb6rg\xc3\xa4ves framf\xc3\xb6ra sina arior medan rid\xc3\xa5n rivs s\xc3\xb6nder och kulisserna far upp och ned. Det hela slutar lyckligt i och med att br\xc3\xb6derna Marx lyckas f\xc3\xa5 sina skyddslingar Allan Jones och Kitty Carlisle engagerade vid operan och de b\xc3\xa5da framf\xc3\xb6r Miserere-duetten tillsammans.'