b'\n_START_ARTICLE_\nSaturnus naturliga satelliter\n_START_PARAGRAPH_\nSaturnus hade 62 bekr\xc3\xa4ftade m\xc3\xa5nar (2015). Den st\xc3\xb6rsta m\xc3\xa5nen heter Titan och \xc3\xa4r 5\xc2\xa0151 kilometer i diameter._NEWLINE_Tekniskt sett \xc3\xa4r ocks\xc3\xa5 de myriader av sm\xc3\xa5 is- och stenpartiklar som skapar Saturnus system av planetringar ocks\xc3\xa5 m\xc3\xa5nar, och det finns inte n\xc3\xa5gon skarp gr\xc3\xa4ns mellan en liten m\xc3\xa5ne och en stor ringpartikel.\n_START_SECTION_\nUppt\xc3\xa4ckt\n_START_PARAGRAPH_\nInnan rymdresornas tids\xc3\xa5lder k\xc3\xa4nde man till nio m\xc3\xa5nar som kretsade kring Saturnus, d\xc3\xa4r matematikern och fysikern Christiaan Huygens uppt\xc3\xa4ckte Titan som den f\xc3\xb6rsta, och de n\xc3\xa4sta fyra Dione, Japetus, Rhea och Tethys uppt\xc3\xa4cktes av den italiensk-franske astronomen och ingenj\xc3\xb6ren Giovanni Domenico Cassini. 1789 kunde William Herschel l\xc3\xa4gga till Enceladus och Mimas till listan._NEWLINE_Herschels son, John Herschel, lade 1847 fram ett f\xc3\xb6rslag i sin publikation Astronomical Observations made at the Cape of Good Hope att namnge dessa sju m\xc3\xa5nar efter namn i den grekiska mytologin._NEWLINE_1848 uppt\xc3\xa4cktes Hyperion av William Lassell samt William Cranch Bond och George Phillips Bond oberoende av varandra._NEWLINE_D\xc3\xa5 de tv\xc3\xa5 rymdsonderna i Voyagerprogrammet 1980 passerade Saturnus s\xc3\xa4nde de bilder tillbaka till jorden som visade inte mindre \xc3\xa4n nio nya m\xc3\xa5nar. Innan Cassinisonden n\xc3\xa5dde Saturnussystemet sommaren 2004 och efter att man senare hittat \xc3\xa5tta m\xc3\xa5nar inleddes en systematisk efters\xc3\xb6kning av Saturnusm\xc3\xa5nar fr\xc3\xa5n observatorier p\xc3\xa5 jorden. Vid denna unders\xc3\xb6kning fann man tolv dittills ok\xc3\xa4nda m\xc3\xa5nar i avst\xc3\xa5nd l\xc3\xa5ngt fr\xc3\xa5n Saturnus. Fr\xc3\xa5n Mauna Kea-observatoriet har en annan grupp astronomer funnit tolv nya m\xc3\xa5nar.\n_START_SECTION_\nRingsystem runt m\xc3\xa5nen Rhea\n_START_PARAGRAPH_\nEtt m\xc3\xb6jligt ringsystem runt Rhea annonserades den 6 mars 2008 av NASA. Detta skulle i s\xc3\xa5 fall vara den f\xc3\xb6rsta uppt\xc3\xa4ckten av ringar runt en m\xc3\xa5ne. I november 2005 uppt\xc3\xa4ckte sonden Cassini att Saturnus magnetosf\xc3\xa4r tycktes f\xc3\xb6rlora energirika elektroner i n\xc3\xa4rheten av Rhea. Ringarna skulle enligt den framlagda hypotesen kunna utg\xc3\xb6ra en f\xc3\xb6rklaring till dessa observerade f\xc3\xb6r\xc3\xa4ndringar._NEWLINE_En region inneh\xc3\xa5llande damm och st\xc3\xb6rre fragment, t.ex. sten eller is, skulle kunna str\xc3\xa4cka sig \xc3\xa4nda ut till Rheas Hillsf\xc3\xa4r, men t\xc3\xa4nktes enligt hypotesen snarare vara f\xc3\xb6rt\xc3\xa4tad till ett omr\xc3\xa5de n\xc3\xa4rmare m\xc3\xa5nen, i form av tre smala ringar av h\xc3\xb6g densitet. Materialet till ringarna skulle i s\xc3\xa5 fall h\xc3\xa4rstamma fr\xc3\xa5n Saturnus ringar, och ha f\xc3\xa5ngats in av Rheas gravitation. Ytterligare indicier som st\xc3\xb6der ringhypotesen var uppt\xc3\xa4ckten av sm\xc3\xa5 fl\xc3\xa4ckar som lyser i bl\xc3\xa5aktigt ljus, utspridda l\xc3\xa4ngs Rheas ekvator (och som d\xc3\xa5 troddes vara nerslagsplatser f\xc3\xb6r material som l\xc3\xa4mnat sin bana i ringarna)._NEWLINE_Emellertid har sedermera inga bevis f\xc3\xb6r n\xc3\xa5gra ringar kunnat hittas bland alla de bilder som Cassini har tagit fr\xc3\xa5n olika avst\xc3\xa5nd och ur olika vinklar. I augusti 2010 annonserades att Rhea troligen inte har ringar. Fakta tyder f\xc3\xb6r n\xc3\xa4rvarande p\xc3\xa5 att en annan f\xc3\xb6rklaring till de ursprungliga observationerna i s\xc3\xa5 fall beh\xc3\xb6ver hittas.\n_START_SECTION_\n\xc3\x85lder\n_START_PARAGRAPH_\nBaserat p\xc3\xa5 datorsimulationer verkar m\xc3\xa5nga av Saturnus inre m\xc3\xa5nar vara yngre \xc3\xa4n 100 miljoner \xc3\xa5r.\n_START_SECTION_\nPlanetariska ringar\n_START_PARAGRAPH_\nEn planetarisk ring \xc3\xa4r en m\xc3\xa5ne som kretsar strax innanf\xc3\xb6r eller strax utanf\xc3\xb6r en av Saturnus ringar, och med deras svaga tyngdkraft p\xc3\xa5verkar omloppsbanan f\xc3\xb6r de partiklar i ringarna som de kommer i n\xc3\xa4rheten av. Bland annat skapar dessa m\xc3\xa5nars inflytelse zoner i ringsystemet d\xc3\xa4r partiklarna inte kan h\xc3\xa5lla sig stabilt \xc3\xb6ver en l\xc3\xa4ngre tid, och dessa zoner ser vi som smala mellanrum, eller gap i ringsystemet. Dessa m\xc3\xa5nar \xc3\xa4r Atlas, Pan, Pandora, Prometheus, Daphnis och S/2004 S 3.\n_START_SECTION_\nCo-orbitala m\xc3\xa5nar\n_START_PARAGRAPH_\nTv\xc3\xa5 av Saturnus m\xc3\xa5nar, Janus och Epimetheus, har n\xc3\xa4stan en omloppsbana \xe2\x80\x93 den ena fullf\xc3\xb6ljer ett omlopp snabbare \xc3\xa4n den andra, och borde s\xc3\xa5ledes med j\xc3\xa4mna mellanrum inh\xc3\xa4mta den andra, men n\xc3\xa4r de m\xc3\xb6ts nuddar de varandra t\xc3\xa4tt p\xc3\xa5 kanten vilket g\xc3\xb6r att de byter omloppsbanor en g\xc3\xa5ng vart fj\xc3\xa4rde \xc3\xa5r. Det \xc3\xa4r det hittills enda k\xc3\xa4nda tillf\xc3\xa4llet d\xc3\xa5 tv\xc3\xa5 himmelsgemener byter bana med varandra.\n_START_SECTION_\nInre stora m\xc3\xa5narna\n_START_PARAGRAPH_\nDione, Enceladus, Mimas och Tethys f\xc3\xa4rdas alla innanf\xc3\xb6r den ganska tunga E-ringen omkring Saturnus och r\xc3\xa4knas till en grupp f\xc3\xb6r sig. Trots namnet har det visat sig att ett par sm\xc3\xa5 m\xc3\xa5nar, Methone och Pallene, ligger i samma intervall som de stora medlemmarna av denna grupp. I samma omr\xc3\xa5de finns ocks\xc3\xa5 n\xc3\xa4sta grupp, de trojanska m\xc3\xa5narna.\n_START_SECTION_\nTrojanska m\xc3\xa5narna\n_START_PARAGRAPH_\nLiksom de s\xc3\xa5 kallade trojanska asteroiderna, som samlas i tv\xc3\xa5 klungor omkring Lagrangepunkterna L\xe2\x82\x84 och L\xe2\x82\x85 i f\xc3\xb6rh\xc3\xa5llande till Jupiters omlopp om Solen, hittar man i Saturnus system tv\xc3\xa5 exempel p\xc3\xa5 sm\xc3\xa5 planeter i samma tv\xc3\xa5 lagrangepunkter i f\xc3\xb6rh\xc3\xa5llande till en st\xc3\xb6rre m\xc3\xa5nes omlopp runt Saturnus. I Tethys lagrangepunkter hittar man Telesto (L\xe2\x82\x84) och Calypso (L\xe2\x82\x85) och motsvarande finner man i samma omloppsbana som Dione, de tv\xc3\xa5 sm\xc3\xa5 m\xc3\xa5narna Helene (L\xe2\x82\x84) och Polydeuces (L\xe2\x82\x85).\n_START_SECTION_\nYttre stora m\xc3\xa5narna\n_START_PARAGRAPH_\nDenna grupp h\xc3\xa5ller till utanf\xc3\xb6r E-ringen och omfattar fyra av Saturnus st\xc3\xb6rsta m\xc3\xa5nar; Hyperion, Japetus, Rhea och Titan. Hyperion, den minsta medlemmen i gruppen, \xc3\xa4r t\xc3\xa4mligen irregulj\xc3\xa4rt formad.\n_START_SECTION_\nInuitgruppen\n_START_PARAGRAPH_\nInuitgruppen best\xc3\xa5r av fem m\xc3\xa5nar med n\xc3\xa5gorlunda samma avst\xc3\xa5nd och vinklar till Saturnus. Gruppen best\xc3\xa5r av Kiviuq, Ijiraq, Paaliaq och Siarnaq och Tarqeq. M\xc3\xa5narna i denna gruppen har f\xc3\xa5tt namn efter den inuitiska mytologin.\n_START_SECTION_\nNordiska gruppen\n_START_PARAGRAPH_\nEn grupp m\xc3\xa5nar som knyts samman av n\xc3\xa5gorlunda samma avst\xc3\xa5nd och vinklar i f\xc3\xb6rh\xc3\xa5llande till Saturnus. Den nordiska gruppen omfattar 18 m\xc3\xa5nar, n\xc3\xa4mligen Mundilfari, Narvi, Phoebe, Skathi, Suttungr, Thrymr, Ymir, Aegir (m\xc3\xa5ne) och Bestla samt m\xc3\xa5narna med beteckningen S/2004 S 7, och S/2004 S 12. Alla dessa m\xc3\xa5nar har retrogradiskt omlopp vilket betyder att de kretsar \xc3\xa5t "fel" h\xc3\xa5ll runt Saturnus. Namnen inom denna grupp kommer fr\xc3\xa5n den nordiska mytologin.\n_START_SECTION_\nDen galliska gruppen\n_START_PARAGRAPH_\nDenna grupp omfattar de fyra m\xc3\xa5narna Albiorix, Erriapo, Tarvos och Bebhionn._NEWLINE_Gruppens gemensamma banelement tyder p\xc3\xa5 ett gemensamt ursprung ur en st\xc3\xb6rre himlakropp, som brutits s\xc3\xb6nder._NEWLINE_Observationer efter uppt\xc3\xa4ckten har emellertid avsl\xc3\xb6jat att den st\xc3\xb6rsta medlemmen i gruppen, Albiorix, uppvisar tv\xc3\xa5 olika f\xc3\xa4rger: en r\xc3\xb6d nyans som \xc3\xb6verensst\xc3\xa4mmer med Erriapo och Tarvos, och en nyans med mindre r\xc3\xb6tt. Det har d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r f\xc3\xb6reslagits att Erriapo och Tarvos kan vara fragment fr\xc3\xa5n Albiorix, som l\xc3\xa4mnat en stor, mindre r\xc3\xb6d krater eftersig, n\xc3\xa4r de brutits loss.'