b'\n_START_ARTICLE_\nAlbert Ehrensv\xc3\xa4rd den yngre\n_START_PARAGRAPH_\nJohan Jacob Albert Ehrensv\xc3\xa4rd (Albert Ehrensv\xc3\xa4rd den yngre), f\xc3\xb6dd 9 maj 1867 i G\xc3\xb6teborg, d\xc3\xb6d 6 mars 1940 i Lund, var en svensk greve, diplomat, politiker samt utrikesminister 1911\xe2\x80\x931914.\n_START_SECTION_\nFamilj\n_START_PARAGRAPH_\nEhrensv\xc3\xa4rd var son till landsh\xc3\xb6vdingen Albert Ehrensv\xc3\xa4rd den \xc3\xa4ldre och norskan Ingeborg Hedvig "Hedda", f\xc3\xb6dd Vogt och dotter till J\xc3\xb8rgen Herman Vogt. Han gifte sig 11 april 1917 med Marna M\xc3\xbcnter (f\xc3\xb6dd 1869 i K\xc3\xb6penhamn), dotter till kommend\xc3\xb6ren, kammarherren Balthasar M\xc3\xbcnter och Johanna, f\xc3\xb6dd Johnson.\n_START_SECTION_\nStudent och \xc3\xa4mbetsman\n_START_PARAGRAPH_\nEhrensv\xc3\xa4rd studerade vid Lunds universitet d\xc3\xa4r han 1887 avlade filosofie kandidatexamen och 1891 juris kandidat-examen och 1895 juris doktors-graden, det senare med avhandlingen Om verkan av utl\xc3\xa4ndsk straffdom i straffr\xc3\xa4ttsligt h\xc3\xa4nseende, juris licentiat 1895 samt juris doktor samma \xc3\xa5r. Efter att ha varit vice h\xc3\xa4radsh\xc3\xb6vding fr\xc3\xa5n 1894, amanuens i Civildepartementet fr\xc3\xa5n 1895, attach\xc3\xa9 i Utrikesdepartementet fr\xc3\xa5n 1896, tillf\xc3\xb6rordnad fiskal fr\xc3\xa5n 1898 och assessor i Svea hovr\xc3\xa4tt fr\xc3\xa5n 1903, tog en \xc3\xa4mbetskarri\xc3\xa4r vid. Ehrensv\xc3\xa4rd var expeditionschef i Civildepartementet 1905\xe2\x80\x931906 och kabinettssekreterare p\xc3\xa5 Utrikesdepartementet 1906\xe2\x80\x931908, samt envoy\xc3\xa9 i Bryssel, Haag, och Washington 1908\xe2\x80\x931911. Han v\xc3\xa4rvades f\xc3\xb6r sin starka liberala \xc3\xb6vertygelse till partipolitiken av Karl Staaff, och 7 oktober 1911 tilltr\xc3\xa4dde han som utrikesminister i Regeringen Staaff II.\n_START_SECTION_\nUtrikesminister\n_START_PARAGRAPH_\nSom utrikesminister genomf\xc3\xb6rde han vissa administrativa reformer, s\xc3\xa5som exempelvis att beskickningscheferna blev h\xc3\xb6gsta ledare f\xc3\xb6r konsulatv\xc3\xa4sendena i sina verksamhetsl\xc3\xa4nder. Detta utan att de samtidigt kunde betecknas som generalkonsuler. Dessa kunde i st\xc3\xa4llet f\xc3\xb6rordnas i st\xc3\xb6rre st\xc3\xa4der. Konsulatr\xc3\xa5den drogs in, legationssekreterare st\xc3\xa4lldes till f\xc3\xb6rfogande vid de beskickningar d\xc3\xa4r de beh\xc3\xb6vdes, d\xc3\xa4rtill f\xc3\xb6rb\xc3\xa4ttrades l\xc3\xb6nerna f\xc3\xb6r b\xc3\xa5de beskicknings och konsulatstj\xc3\xa4nstem\xc3\xa4n. Samtidigt inr\xc3\xa4ttades ett antal nya konsulat utom och inom Europa.  Detta gjorde att Sverige i det avseendet n\xc3\xa4rmade sig Europa. Man befr\xc3\xa4mjade samtidigt samarbetet mellan beskickningar och konsulat. Inom utrikespolitiken betygade han inf\xc3\xb6r Riksdagen Sveriges vilja till neutralitet. Av de viktiga h\xc3\xa4ndelserna inom den svenska utrikespolitiken under Ehrensv\xc3\xa4rds UD-tid var m\xc3\xb6tet mellan de svenska och ryska monarkerna, samt deras utrikesministrar vid de finska sk\xc3\xa4ren i juli 1912. Ehrensv\xc3\xa4rd lade stor vikt p\xc3\xa5 det nordiska samarbetet. Han lyckades genom denna politiska inriktning f\xc3\xa5 igenom 1912 \xc3\xa5rs nordiska neutralitetsregler, samt d\xc3\xa4rtill inkluderandet av Norge i de nordiska neutralitetsf\xc3\xb6rhandlingarna. Han v\xc3\xa4nde sig dock mot tanken p\xc3\xa5 en permanent svensk neutralitetsf\xc3\xb6rklaring med motiveringen att man d\xc3\xa5 inte kunde ge Norge en hj\xc3\xa4lpande hand. I f\xc3\xb6rsvarsfr\xc3\xa5gan h\xc3\xb6ll han en kritisk inst\xc3\xa4llning till Karl Staaff, och hotade d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r att avg\xc3\xa5 fr\xc3\xa5n UD i december 1913. Han sade sig dock inte vara tilltalad av byggandet av f\xc3\xb6rsvarsb\xc3\xa5ten. Efter borgg\xc3\xa5rdstalet 1914 tilltr\xc3\xa4dde Hammarskj\xc3\xb6lds regering, och Ehrensv\xc3\xa4rd l\xc3\xa4mnade d\xc3\xa4rmed regeringen.\n_START_SECTION_\nEfter UD\n_START_PARAGRAPH_\nAlbert Ehrensv\xc3\xa4rd f\xc3\xb6rsattes i disponibilitet och blev 1915 diplomat i Bern s\xc3\xa5som envoy\xc3\xa9 i Schweiz. Efter f\xc3\xb6rsta v\xc3\xa4rldskriget f\xc3\xb6rflyttades han till Paris, d\xc3\xa4r han fick hand om den unge diplomaten Gunnar H\xc3\xa4ggl\xc3\xb6f, som ger ett livfullt portr\xc3\xa4tt av sin chef i M\xc3\xb6te med Europa. Ehrensv\xc3\xa4rd tillh\xc3\xb6rde de expertgrupper som tog st\xc3\xa4llning till Sveriges intr\xc3\xa4de i Nationernas f\xc3\xb6rbund 1919 samt i \xc3\x85landsfr\xc3\xa5gan och Spetsbergsfr\xc3\xa5gan 1920\xe2\x80\x9321. Han stannade kvar d\xc3\xa4r till 1934. Fr\xc3\xa5n 1931 var han ordf\xc3\xb6rande i Cartesiusstiftelsens franska kommitt\xc3\xa9._NEWLINE_Efter att ha dragit sig tillbaka fr\xc3\xa5n politiken \xc3\xa4gnade han sig \xc3\xa5t studiet av fransk litteratur och medverkade i dagspressen som politisk kommentator. Han uts\xc3\xa5gs till hedersdoktor vid Uppsala universitet, universitetet i Strassburg och universitetet i Poitiers._NEWLINE_Bland Ehrensv\xc3\xa4rds skrifter m\xc3\xa4rks Om verkan av utl\xc3\xa4ndsk straffdom i straffr\xc3\xa4tsligt h\xc3\xa4nseende (1895), Ur fransk diktning (1921), Fransk medeltid och ren\xc3\xa4ssans (1922), Jean de la Fontaine (1924) och Fr\xc3\xa5n det 17:e och 18:e \xc3\xa5rhundradets Frankrike (1926).'