b'\n_START_ARTICLE_\nHarry Maync\n_START_PARAGRAPH_\nHarry Maync, f\xc3\xb6dd den 6 september 1874 i Berlin, d\xc3\xb6d den 19 mars 1947 i Marburg, var en tysk litteraturhistoriker._NEWLINE_Maync kallades 1907 till professor i tyska spr\xc3\xa5ket och litteraturen vid universitetet i Bern. \xc3\x85r 1929 flyttade han \xc3\xb6ver till universitetet i Marburg. Han blev emeritus 1939._NEWLINE_Maync ut\xc3\xb6vade flitig f\xc3\xb6rfattarverksamhet i sitt \xc3\xa4mne, bland annat genom de st\xc3\xb6rre arbetena Uhlands Jugenddichtung (1899), Eduard M\xc3\xb6rike (1902), Die altdeutschen Fragmente von K\xc3\xb6nig Tirol und Fridebrant (1910), Dichtung und Kritik (1912), Detlev von Liliencron (1919), Theodor Fontane (1920), Immermann (samma \xc3\xa5r), Gottfried Keller (1923)._NEWLINE_Maync utgav upplagor av Uhland, Immermann, M\xc3\xb6rike och Goethe. Han utgav \xc3\xa4ven den d\xc3\xa5 nyfunna Wilhelm Meisters theatralische Sendung av Goethe (1911), Kellers samlade verk (1921-22), Albrecht von Hallers dikter (1923), Die Schweiz im deutschen Geistesleben (28 band, 1922\xe2\x80\x931924) med mera. J\xc3\xa4mte Singer utgav Maync den litteraturvetenskapliga serien "Sprache und Dichtung" (1910 ff.).'