b'\n_START_ARTICLE_\nBouba-kiki-effekten\n_START_PARAGRAPH_\nBouba-kiki-effekten \xc3\xa4r en icke godtycklig kartl\xc3\xa4ggning mellan tal och ljud och den visuella formen p\xc3\xa5 objekt. Effekten observerades f\xc3\xb6r f\xc3\xb6rsta g\xc3\xa5ngen av den tysk-amerikanske psykologen Wolfgang K\xc3\xb6hler \xc3\xa5r 1929. I psykologiska experiment som f\xc3\xb6rst utf\xc3\xb6rdes p\xc3\xa5 \xc3\xb6n Teneriffa (d\xc3\xa4r det prim\xc3\xa4ra spr\xc3\xa5ket \xc3\xa4r spanska), visade K\xc3\xb6hler bilder som liknar de som syns till h\xc3\xb6ger. Han fr\xc3\xa5gade deltagarna vilken form som kallades f\xc3\xb6r "takete" och vilken som kallades f\xc3\xb6r "baluba" ("maluma" i 1947 \xc3\xa5rs version). \xc3\x84ven om det inte uttryckligen angavs, antog K\xc3\xb6hler att det fanns en stark preferens att associera den spetsiga formen med "takete" och den rundade formen med "baluba".'