b"\n_START_ARTICLE_\n\xc3\x85ngermanl\xc3\xa4ndska\n_START_PARAGRAPH_\n\xc3\x85ngermanl\xc3\xa4ndska kallas de svenska dialekter som talas i \xc3\x85ngermanland, b\xc3\xa5de de gamla genuina svenska dialekterna och den regionala variant av standardsvenska som talas d\xc3\xa4r i dag. \xc3\x84ven nybyggarm\xc3\xa5len l\xc3\xa4ngs \xc3\x85ngerman\xc3\xa4lven i \xc3\x85sele lappmark karakt\xc3\xa4riseras som \xc3\xa5ngermanl\xc3\xa4ndska. Landskapets dialekter \xc3\xa4r relativt v\xc3\xa4l avgr\xc3\xa4nsade mot m\xc3\xa5len i Medelpad och J\xc3\xa4mtland, och ing\xc3\xa5r i den dialektgrupp som kallas norrl\xc3\xa4ndska m\xc3\xa5l. I norr delar dialekterna drag med m\xc3\xa5l i V\xc3\xa4sterbotten.\n_START_SECTION_\nK\xc3\xa4nnetecken\n_START_PARAGRAPH_\n\xc3\x85ngermanl\xc3\xa4ndska har flera drag som \xc3\xa4r typiska f\xc3\xb6r norrl\xc3\xa4ndska m\xc3\xa5l, till exempel f\xc3\xb6rmjukningen av g, k och sk inne i ord framf\xc3\xb6r fr\xc3\xa4mre vokal, i ord som myttje ('mycket') och kvinnfoltje ('kvinnfolket'). Ett annat gemensamt k\xc3\xa4nnetecken \xc3\xa4r s.k. vokalbalans, som ocks\xc3\xa5 \xc3\xa5terfinns i \xc3\xb6stnorska och \xc3\xb6stsvenska dialekter. Detta spr\xc3\xa5kdrag inneb\xc3\xa4r att \xc3\xa4ndelsen \xc3\xa4r beroende av om ordet var l\xc3\xa5ng- eller kortstavigt i fornspr\xc3\xa5ket. Efter ursprungligen kort stavelse bevaras \xc3\xa4ndelsevokalen, t.ex. tala, och efter ursprungligen l\xc3\xa5ng stamstavelse f\xc3\xb6rsvagas \xc3\xa4ndelsevokalen, t.ex. kaste ('kasta'). I trakter som gr\xc3\xa4nsar till J\xc3\xa4mtland och V\xc3\xa4sterbotten kan \xc3\xa4ndelsen bortfalla helt i l\xc3\xa5ngstaviga ord. Ytterligare ett exempel p\xc3\xa5 gemensamma nordliga drag \xc3\xa4r att efterledet i sammans\xc3\xa4ttning ofta blir tryckstark, t.ex. neverta'k ('n\xc3\xa4vertak') och gammj\xc3\xa4'nta ('gammj\xc3\xa4ntan'). Till skillnad fr\xc3\xa5n m\xc3\xa5len i Medelpad kan i bevaras i supinumformer av verb, .tex. i bruti ('brutit') och frusi ('frusit')._NEWLINE_P\xc3\xa5 ett s\xc3\xa4tt som p\xc3\xa5minner om sydliga m\xc3\xa5l kan i och y \xc3\xb6verg\xc3\xa5 till e respektive \xc3\xb6 i ord som sell ('sill') och s\xc3\xb6nna ('synden'). Ett annat s\xc3\xa4rdrag \xc3\xa4r att a, \xc3\xa4 och \xc3\xb6 framf\xc3\xb6r f\xc3\xb6rbindelser med tjockt l kan \xc3\xb6verg\xc3\xa5 till \xc3\xa5, t.ex. i \xc3\xa5lle ('alla'), s\xc3\xa5hlt ('salt') och j\xc3\xa5lp ('hj\xc3\xa4lp'). Vokalen a har ett uttal som kan skilja sig p\xc3\xa5 flera s\xc3\xa4tt fr\xc3\xa5n standardspr\xc3\xa5ket. I ord som i fornspr\xc3\xa5ket var kortstaviga kan a inuti ordet utvecklas till ett \xc3\xa4-haltigt uttal om \xc3\xa4ndelsevokalen \xc3\xa4r a, eller till \xc3\xa5 om \xc3\xa4ndelsevokalen \xc3\xa4r u, eventuellt f\xc3\xb6rsvagat till e. Det heter exempelvis h\xc3\xa4gan ('hagen') och t\xc3\xa4la ('tala'), respektive h\xc3\xa5ken ('hakan') och g\xc3\xa5te ('gata'). Framf\xc3\xb6r ng och nk kvarst\xc3\xa5r ett tidigare a, i ord som gang ('g\xc3\xa5ng'), stang ('st\xc3\xa5ng') och tangke ('tanke'). Uttalet av gammalt kort o \xc3\xa4r i norr f\xc3\xb6rskjutet mot ett a-haltigt uttal, i ord som lav ('lov') och tahrp ('torp'). I \xc3\xb6vriga delar av landskapet skiftar uttalet, med ett \xc3\xb6ppet \xc3\xa5-ljud i s\xc3\xb6der._NEWLINE_I st\xc3\xb6rre delen av landskapet uttalas kort n efter vokal med ett tjockt, tillbakadraget ljud, i ord som artarn ('arton') och nittarn. Ljudet p\xc3\xa5minner om standardtalspr\xc3\xa5kets rn-ljud i ord som barn. I kombinationen ns kan f\xc3\xb6reg\xc3\xa5ende vokal nasaleras p\xc3\xa5 samma s\xc3\xa4tt som i Medelpad, med bortfall av n-ljudet. Den \xc3\xa4ldre initialf\xc3\xb6rbindelsen hv kan \xc3\xb6verg\xc3\xa5 till gv i ord som gvit (\xc3\xa4ldre hvit). I norr kan f\xc3\xb6rbindelsen tv p\xc3\xa5 samma s\xc3\xa4tt \xc3\xb6verg\xc3\xa5 till tjv i t.ex. tjv\xc3\xa5 ('tv\xc3\xa5')._NEWLINE_N\xc3\xa4r det g\xc3\xa4ller ordb\xc3\xb6jningen har dativformerna i stort sett f\xc3\xb6rsvunnit, med undantag f\xc3\xb6r rester i vissa st\xc3\xa5ende uttryck. I andra avseenden delar \xc3\xa5ngermanl\xc3\xa4ndskan drag fr\xc3\xa5n V\xc3\xa4sterbotten, t.ex. i fr\xc3\xa5ga om bevarat n i best\xc3\xa4md form singularis av kortstaviga feminina substantiv som i standardspr\xc3\xa5ket slutar p\xc3\xa5 a i obest\xc3\xa4md form, t.ex. stugen ('stugan'). \xc3\x84ndelsen r saknas i flera b\xc3\xb6jnings\xc3\xa4ndelser, bland annat i b\xc3\xa5de best\xc3\xa4md och obest\xc3\xa4md form pluralis av gamla l\xc3\xa5ngstaviga maskulina substantiv, t.ex. h\xc3\xa4sta som kan betyda b\xc3\xa5de 'h\xc3\xa4star' och 'h\xc3\xa4starna' (dock inte i syd\xc3\xb6st). I kortstaviga maskuliner bevaras \xc3\xa4ndelsen r, och h\xc3\xa4r kan det liksom i Medelpad uppst\xc3\xa5 en slags dubbel\xc3\xa4ndelse, t.ex. i h\xc3\xa4rarer el. h\xc3\xa4rara ('harar') och h\xc3\xa4rara ('hararna'). Andra exempel \xc3\xa4r d\xc3\xa4garn ('dagarna'), n\xc3\xa5lern ('n\xc3\xa5larna') och styttja (b\xc3\xa5de 'styckena' och 'stycken')."