b'\n_START_ARTICLE_\nNimbussatelliten\n_START_PARAGRAPH_\nNimbus var sju obemannade, amerikanska v\xc3\xa4dersatelliter f\xc3\xb6r infrar\xc3\xb6d m\xc3\xa4tning av jordytan och jordatmosf\xc3\xa4ren. Den f\xc3\xb6rsta s\xc3\xa4ndes upp i omloppsbana runt jorden den 28 augusti 1964.\n_START_SECTION_\nTeknik\n_START_PARAGRAPH_\nNimbussatelliterna var andra generationens amerikanska rymdfarkoster som anv\xc3\xa4ndes f\xc3\xb6r meteorologisk forskning och utveckling. Rymdfarkosterna var utformade f\xc3\xb6r att fungera som en stabiliserad, jord-orienterad plattform f\xc3\xb6r testning av avancerade system f\xc3\xb6r att k\xc3\xa4nna av och samla in atmosf\xc3\xa4rvetenskapliga uppgifter. De sju Nimbussatelliterna placerades i n\xc3\xa4stan pol\xc3\xa4ra, solsynkrona banor fr. o. m. Nimbus 1 den 28 augusti 1964. Ombord p\xc3\xa5 Nimbussatelliterna fanns olika instrumentering f\xc3\xb6r avbildning, sondering, och andra studier i olika spektrala regioner. Nimbussatelliterna placerades i omloppsbana med hj\xc3\xa4lp av Thor-Agena-raketer (Nimbus 1-4) och Delta-raketer (Nimbus 5-7)._NEWLINE_Under en 20-\xc3\xa5rsperiod fr\xc3\xa5n uppskjutningen av den f\xc3\xb6rsta satelliten, var Nimbus USA:s fr\xc3\xa4msta forsknings- och utvecklingsplattform f\xc3\xb6r satellitbunden fj\xc3\xa4rranalys av jorden. De sju Nimbussatelliterna, lanserades under fjorton \xc3\xa5r, levererade sina rymdbaserade observationer av planeten i trettio \xc3\xa5r. NASA \xc3\xb6verf\xc3\xb6rde den testade och f\xc3\xb6rfinade tekniken inom Nimbusuppdragen till operativa satellitinstrument i National Oceanic and Atmospheric Administration (NOAA)._NEWLINE_Tekniken och l\xc3\xa4rdomar fr\xc3\xa5n Nimbusuppdragen \xc3\xa4r arvet till de flesta av jordobserverande satelliter som NASA och NOAA har haft i drift under de senaste tre decennierna.\n_START_SECTION_\nV\xc3\xa4derprognoser\n_START_PARAGRAPH_\nMed varje Nimbusuppdrag, har meteorologerna breddat sin f\xc3\xb6rm\xc3\xa5ga att samla in atmosf\xc3\xa4rsdata som f\xc3\xb6rb\xc3\xa4ttrat v\xc3\xa4derprognoserna, inklusive havs- och lufttemperaturer, lufttryck och molnighet. Fr\xc3\xa5n och med Nimbus 3-satelliten 1969, kunde information om temperaturf\xc3\xb6rdelning genom atmosf\xc3\xa4rslagren b\xc3\xb6rjade h\xc3\xa4mtas av satelliter fr\xc3\xa5n \xc3\xb6stra Atlanten och st\xc3\xb6rre delen av Stilla havet, vilket lett till betydligt f\xc3\xb6rb\xc3\xa4ttrade prognoser. Den globala t\xc3\xa4ckning som tillhandah\xc3\xa5lls av Nimbussatelliter har gjort noggranna 3-5-dagars prognoser m\xc3\xb6jliga att g\xc3\xb6ra f\xc3\xb6r f\xc3\xb6rsta g\xc3\xa5ngen.\n_START_SECTION_\nJordens str\xc3\xa5lningsbudget\n_START_PARAGRAPH_\nEtt av de viktigaste vetenskapliga bidragen fr\xc3\xa5n Nimbussatelliterna var deras m\xc3\xa4tningar av jordens str\xc3\xa5lningsbudget. F\xc3\xb6r f\xc3\xb6rsta g\xc3\xa5ngen, fick forskarna globala, direkta observationer av m\xc3\xa4ngden solstr\xc3\xa5lning in och ut ur jordens atmosf\xc3\xa4r. Observationerna har hj\xc3\xa4lpt till att kontrollera och f\xc3\xb6rfina de tidigaste klimatmodellerna och ger fortfarande viktiga bidrag till studiet av klimatf\xc3\xb6r\xc3\xa4ndringar.\n_START_SECTION_\nOzonskiktet\n_START_PARAGRAPH_\nForskarna kunde genom experiment med NASA:s experimentflygplan bevisa att kemikalier i atmosf\xc3\xa4ren, s\xc3\xa5som klorfluorkarboner (CFC) som frig\xc3\xb6rs fr\xc3\xa5n k\xc3\xb6ldmedier och sprayburkar, f\xc3\xb6rst\xc3\xb6rde ozon. Genom Nimbus 7-observationer ackumulerade mellan 1978 och 1994, blev det allt tydligare att CFC skapade ett ozonh\xc3\xa5l varje vinters\xc3\xa4song \xc3\xb6ver Antarktis. Dessutom kunde det visas att vissa \xc3\xa5r f\xc3\xb6ref\xc3\xb6ll h\xc3\xa5let bli st\xc3\xb6rre. Nimbusm\xc3\xa4tningar visade klart hur allvarligt problemet med ozonh\xc3\xa5let var.\n_START_SECTION_\nHavsis\n_START_PARAGRAPH_\nNimbussatelliternas samlade in uppgifter om omfattningen av polarisarnas omfattning i mitten av 1960-talet. Inspelade i de synliga och infrar\xc3\xb6da delarna av spektrumet, gav de f\xc3\xb6rsta globala \xc3\xb6gonblicksbilderna av jordens ist\xc3\xa4cken ov\xc3\xa4rderliga referenspunkter f\xc3\xb6r klimatf\xc3\xb6r\xc3\xa4ndringsstudier._NEWLINE_Bland de mest uppseendev\xc3\xa4ckande uppt\xc3\xa4ckterna som Nimbussatelliterna gjort m\xc3\xb6jliga var det gapande h\xc3\xa5l i havsisen runt Antarktis p\xc3\xa5 s\xc3\xb6dra halvklotet vintrarna 1974-1976. Det \xc3\xa4r ett fenomen som inte har observerats senare - en enorm, isfri yta av vatten, som kallas en polynya, utvecklad tre \xc3\xa5r i rad under den s\xc3\xa4song som isen normalt omsluter Antarktis varje \xc3\xa5r.\n_START_SECTION_\nGPS\n_START_PARAGRAPH_\nAv Nimbussatelliterna var det Nimbus 3, 1969, som banade v\xc3\xa4g in i den moderna GPS-eran med operativa sj\xc3\xb6r\xc3\xa4ddnings- och datainsamlingssystem. Satelliterna testade den f\xc3\xb6rsta tekniken som till\xc3\xa4t satelliter att lokalisera v\xc3\xa4derobservationsstationer, som inr\xc3\xa4ttats p\xc3\xa5 avl\xc3\xa4gsna platser, och att beordra dessa att s\xc3\xa4nda sina data tillbaka till satelliten._NEWLINE_Den mest ber\xc3\xb6mda demonstration av den nya tekniken skedde vid rekordflygningen av den brittiska flygaren Sheila Scott, som med hj\xc3\xa4lp av Nimbussatellitens navigerings- och lokaliseringskommunikationssystem gjorde den f\xc3\xb6rsta soloflygningen n\xc3\xa5gonsin \xc3\xb6ver Nordpolen 1971.'