b'\n_START_ARTICLE_\nLudwig Wittmack\n_START_PARAGRAPH_\nMax Karl Ludwig Wittmack, f\xc3\xb6dd 26 september 1839 i Hamburg, d\xc3\xb6d 2 februari 1929 i Berlin, var en tysk botaniker._NEWLINE_Wittmack blev 1867 filosofie doktor i G\xc3\xb6ttingen, 1871 kustos vid lantbruksmuseet i Berlin, 1874 privatdocent i botanik d\xc3\xa4r, 1880 extra ordinarie professor och 1881 tillika professor vid lantbruksh\xc3\xb6gskolan. Han f\xc3\xb6rfattade m\xc3\xa5nga sm\xc3\xa5skrifter och artiklar inom bland annat hortikultur och \xc3\xa5kerbruk samt dessas historia, d\xc3\xa4ribland Gras- und Kleesamen (1873), Beitr\xc3\xa4ge zur Fischerei-Statistik des Deutschen Reiches (1875), Ueber Bohnen in altperuanischen Gr\xc3\xa4bern (1879), Anleitung zur Erkennung des Roggen- und Weizenmehls (1884), Die Nutzpflanzen der alten Peruaner (1888) och Die in Pompeji gefundenen pflanzlichen Reste (1903), och redigerar "Gartenflora" fr\xc3\xa5n 1887. Av st\xc3\xb6rre botaniska arbeten kan n\xc3\xa4mnas Marcgraviace\xc3\xa6 (1878) och Rhizobole\xc3\xa6 (1886, b\xc3\xa5da i "Flora brasiliensis") samt Bromeliace\xc3\xa6 (1888, i Adolf Engler och Carl Prantl, "Die nat\xc3\xbcrlichen Pflanzenfamilien")._NEWLINE_Auktorsnamnet Wittm. kan anv\xc3\xa4ndas f\xc3\xb6r Ludwig Wittmack i samband med ett vetenskapligt namn inom botaniken; se Wikipedia-artiklar som anv\xc3\xa4nder auktorsnamnet.'