b'\n_START_ARTICLE_\nRiksheraldiker\xc3\xa4mbetet\n_START_PARAGRAPH_\nRiksheraldiker\xc3\xa4mbetet var en svensk statlig myndighet som utvecklades under 1700-talet, fick sin f\xc3\xb6rsta formliga instruktion i b\xc3\xb6rjan av 1800-talet och lades ner 1953. Chefen f\xc3\xb6r myndigheten hade titeln riksheraldiker (\xc3\xa4ldre form: riksheraldicus). Fr\xc3\xa5n 1953 togs uppgifterna \xc3\xb6ver av Riksarkivet och tj\xc3\xa4nsten bytte namn till statsheraldiker. _NEWLINE_Riksheraldikern ska inte f\xc3\xb6rv\xc3\xa4xlas med riksh\xc3\xa4rolden, en heraldiskt ansvarig \xc3\xa4mbetsman inom Serafimerorden. Medan riksh\xc3\xa4rolden \xc3\xa4ven fungerade i vissa ceremoniella sammanhang som riksdagens h\xc3\xb6gtidliga \xc3\xb6ppnande, saknade Riksheraldikern helt ceremoniella uppgifter.\n_START_SECTION_\nHistorik\n_START_PARAGRAPH_\nDet har antagits att det fanns en statlig verksamhet f\xc3\xb6r heraldik redan p\xc3\xa5 medeltiden i Sverige, sannolikt n\xc3\xa5gon form av h\xc3\xa4roldsinstans, \xc3\xa4ven om det inte har kunnat ledas i bevis. Vad som talar f\xc3\xb6r att s\xc3\xa5 var fallet var emellertid att svenska kungar b\xc3\xb6rjade utf\xc3\xa4rda sk\xc3\xb6ldebrev f\xc3\xb6r nyadlade p\xc3\xa5 1400-talet. P\xc3\xa5 1500-talet medf\xc3\xb6rde dock en starkare centralmakt, ett \xc3\xb6kat adlande och inr\xc3\xa4ttandet av Riddarhuset 1625, att sk\xc3\xb6ldebrev uppr\xc3\xa4ttades i kungliga kansliet. Det har sagts att Johan III rent av sj\xc3\xa4lv utformade vapnen i vissa sk\xc3\xb6ldebrev. Under Gustaf II Adolfs tid utf\xc3\xa4rdades en instruktion f\xc3\xb6r Riddarhuset och det best\xc3\xa4mdes att adlande bara skulle g\xc3\xb6ras av kungen och att kansliet skulle utf\xc3\xa4rda sk\xc3\xb6ldebreven. Vapnen standardiserades ocks\xc3\xa5 i vissa avseenden avseende rangkronor och andra attribut f\xc3\xb6r olika typer av \xc3\xa4tter. S\xc3\xa5ledes synes det kungliga kansliet under den tiden ha varit en form av h\xc3\xb6gsta instans f\xc3\xb6r heraldiken._NEWLINE_N\xc3\xa4r Antikvitetskollegiet hade inr\xc3\xa4ttats, b\xc3\xb6rjade kansliet anv\xc3\xa4nda sig av de ritare som arbetade d\xc3\xa4r. Dessa hade konstn\xc3\xa4rlig f\xc3\xb6rm\xc3\xa5ga och kunskap i heraldikens regler. Den f\xc3\xb6rste som mer regelbundet anlitades var Elias Brenner under 1600-talet, som har utf\xc3\xb6rt m\xc3\xa5nga av de vapen som finns p\xc3\xa5 Riddarhuset. Efter honom blev ritaren Nils Tungelfelt formellt anst\xc3\xa4lld som vapenm\xc3\xa5lare vid kungliga kansliet och dennes eftertr\xc3\xa4dare blev (senast 1703) Carl Ludvig von Schantz. S\xc3\xa4rskilt Brenner och von Schantz anses ha besuttit stor k\xc3\xa4nnedom i heraldik och fungerade n\xc3\xa4rmast som riksheraldiker i praktiken, \xc3\xa4ven om \xc3\xa4mbetet \xc3\xa4nnu inte var inr\xc3\xa4ttat._NEWLINE_Conrad Ludvig Transchi\xc3\xb6ld, som eftertr\xc3\xa4dde von Schantz vid dennes bortg\xc3\xa5ng 1734, var den f\xc3\xb6rste som titulerades riksheraldiker, \xc3\xa4ven om han inte skall ha burit titeln redan fr\xc3\xa5n start. Med honom tog Riksheraldiker\xc3\xa4mbetet sin formella b\xc3\xb6rjan. Av hans eftertr\xc3\xa4dare i \xc3\xa4mbetet kan n\xc3\xa4mnas att Anders Sch\xc3\xb6nberg f\xc3\xb6rutom riksheraldiker \xc3\xa4ven var rikshistoriograf och Jonas Carl Linnerhielm var ledamot av M\xc3\xa5larakademien. Det var under Linnerhielms tid som den f\xc3\xb6rsta formliga instruktionen f\xc3\xb6r \xc3\xa4mbetet uppr\xc3\xa4ttades i maj 1813, en instruktion som i stora drag fortfor att g\xc3\xa4lla \xc3\xa4nda till \xc3\xa4mbetets avskaffande, \xc3\xa4ven om delar av den s\xc3\xa5 sm\xc3\xa5ningom blev obsoleta._NEWLINE_Sedan st\xc3\xa5ndsriksdagen hade avskaffats 1865 upph\xc3\xb6rde s\xc3\xa5 sm\xc3\xa5ningom adlandet och riksheraldikerns ansvar f\xc3\xb6r adelsheraldiken blev d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r mindre betungande. D\xc3\xa4remot p\xc3\xa5f\xc3\xb6rdes han andra uppgifter. I en instruktion utf\xc3\xa4rdad i augusti 1885 best\xc3\xa4mdes bland annat att inget vapen fick s\xc3\xa4ttas upp p\xc3\xa5 offentliga byggnader, minnesv\xc3\xa5rdar, fanor, standar eller mynt utan att riksheraldikern f\xc3\xb6rst hade h\xc3\xb6rts i \xc3\xa4rendet. Riksheraldikerns beslut i dessa fr\xc3\xa5gor kunde \xc3\xb6verklagas till Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien. Riksheraldikern befogades ocks\xc3\xa5 att ta ut avgifter f\xc3\xb6r vissa uppgifter om han anlitades av allm\xc3\xa4nheten f\xc3\xb6r dessa. Under 1900-talets f\xc3\xb6rsta decennium tillkom de f\xc3\xb6rsta lagarna om Sveriges riksvapen och Sveriges flagga, vilka ocks\xc3\xa5 innebar \xc3\xb6vervakande uppgifter f\xc3\xb6r riksheraldikern. Riksheraldiker\xc3\xa4mbetet engagerade sig ocks\xc3\xa5 alltmer i att reda ut och formligt fastst\xc3\xa4lla de vapen som landskapen, l\xc3\xa4nen och st\xc3\xa4derna sedan gammalt anv\xc3\xa4nde men som ofta, genom okunskap p\xc3\xa5 det lokala planet, utformades p\xc3\xa5 heraldiskt tveksamma eller rent av oheraldiska vis. Under \xc3\xa5ren 1934-1936 registrerade Riksheraldiker\xc3\xa4mbetet \xc3\xa4ven borgerliga privata sl\xc3\xa4ktvapen._NEWLINE_Riksheraldiker\xc3\xa4mbetet upph\xc3\xb6rde 1953 och verksamheten inordnades i Riksarkivet. I st\xc3\xa4llet f\xc3\xb6r en riksheraldiker fick Sverige d\xc3\xa4rvid en statsheraldiker vilket avspeglade att uppgifterna sedan 1800-talet alltmer bara hade kommit att r\xc3\xb6ra den offentliga sektorns heraldik.'