b'\n_START_ARTICLE_\nWilliam Ockham\n_START_SECTION_\nBiografi och tankev\xc3\xa4rld\n_START_PARAGRAPH_\nWilliam Ockham studerade i Oxford och ingick i franciskanorden, d\xc3\xa4r han ansl\xc3\xb6t sig till observanternas str\xc3\xa4ngare parti. Han var l\xc3\xa4rjunge till Johannes Duns Scotus (d\xc3\xb6d 1308) och blev sj\xc3\xa4lv en framst\xc3\xa5ende l\xc3\xa4rare i filosofi och teologi vid universitetet i Paris och d\xc3\xa4refter i Oxford. D\xc3\xa4r bek\xc3\xa4mpade han den r\xc3\xa5dande realismen. 1322 uttalade han p\xc3\xa5 ett ordenskonvent i Perugia en kraftig protest mot p\xc3\xa5ven Johannes XXII:s v\xc3\xa4lvilja mot ordens mindre str\xc3\xa4nga parti. P\xc3\xa5 grund av detta blev han f\xc3\xa4ngslad i Avignon, men lyckades fly. Han bannlystes 1328, och p\xc3\xa5ven Klemens VI lyckades inte f\xc3\xb6rm\xc3\xa5 honom till lydnad och underkastelse, trots f\xc3\xb6rhandlingar._NEWLINE_Ockham ans\xc3\xa5g att naturorsakerna, som frambringar tingen, omedelbart \xc3\xa5stadkommer dem som individuella f\xc3\xb6reteelser. D\xc3\xa4rf\xc3\xb6r \xc3\xa4r en s\xc3\xa4rskild individualiseringsprincip, som Duns Scotus h\xc3\xa4vdade finns, helt \xc3\xb6verfl\xc3\xb6dig. De f\xc3\xb6reg\xc3\xa5ende medeltidst\xc3\xa4nkarna hade i allm\xc3\xa4nhet t\xc3\xa4nkt sig sinnesf\xc3\xb6rnimmelserna som n\xc3\xa5gon sorts inre avbilder av tingen. Ockham br\xc3\xb6t med denna syn och betraktade f\xc3\xb6rnimmelserna och begreppen endast som tecken (termini) f\xc3\xb6r de f\xc3\xb6rem\xc3\xa5l som framkallar dem. Med hj\xc3\xa4lp av dessa tecken kommer vi inte \xc3\xa5t tingens v\xc3\xa4sen, men vi kan i t\xc3\xa4nkandet liksom r\xc3\xa4kna med dem som med ett slags l\xc3\xa4tthanterliga skiljemynt. Dessa tecken kan vart och ett f\xc3\xb6r sig st\xc3\xa5 f\xc3\xb6r en m\xc3\xa5ngfald individuella f\xc3\xb6rem\xc3\xa5l och blir d\xc3\xa4rigenom p\xc3\xa5 s\xc3\xa4tt och vis n\xc3\xa5got generellt. Men verkligheten i sig sj\xc3\xa4lv best\xc3\xa5r endast av individer. Medan den f\xc3\xb6reg\xc3\xa5ende medeltidsfilosofin arbetade med endast abstrakta begrepp, antog Ockham \xc3\xa4ven en intuitiv kunskap, inte bara i form av sinnes\xc3\xa5sk\xc3\xa5dning, utan ocks\xc3\xa5 som ett vetande, som inneb\xc3\xa4r omedelbar visshet. D\xc3\xa4rigenom undg\xc3\xa5r denna intuitiva kunskap det med slutledningar opererande abstrakta f\xc3\xb6rst\xc3\xa5ndets os\xc3\xa4kerhet._NEWLINE_Denna uppfattning till\xc3\xa4mpade han ocks\xc3\xa5 i sin teologi. Guds existens kan enligt Ockhams syn inte omedelbart h\xc3\xa4rledas ur gudsbegreppet, som Anselm av Canterbury f\xc3\xb6rs\xc3\xb6kt. Inte heller kan den bevisas kosmologiskt. Den enda kunskapsk\xc3\xa4llan f\xc3\xb6r att veta n\xc3\xa5got om Gud \xc3\xa4r d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r uppenbarelsen, vilket g\xc3\xb6r Ockham till antirationalist i detta avseende. Guds allmakt g\xc3\xb6r allting m\xc3\xb6jligt f\xc3\xb6r honom. Denna f\xc3\xb6rest\xc3\xa4llning om Guds allmakt utstr\xc3\xa4cker Ockham \xc3\xa4ven till det moraliska omr\xc3\xa5det: Gud \xc3\xa4r inte med n\xc3\xb6dv\xc3\xa4ndighet god utan st\xc3\xa5r \xc3\xb6ver distinktionen mellan gott och ont. D\xc3\xa4rf\xc3\xb6r f\xc3\xb6rnekar han att det finns n\xc3\xa5got gott och r\xc3\xa4tt i sig sj\xc3\xa4lvt. Hade det behagat Gud, hade han kunnat dekretera att det r\xc3\xa4tta varit en h\xc3\xa4nsynsl\xc3\xb6s egoism; Gud hade, om han s\xc3\xa5 hade velat, kunnat handla ont. Endast uppenbarelsen, som l\xc3\xa5ter oss l\xc3\xa4ra k\xc3\xa4nna Guds vilja, definierar skillnaden mellan gott och ont._NEWLINE_\xc3\x84ven om Ockhams l\xc3\xa4ra f\xc3\xb6rd\xc3\xb6mdes av universitetet i Paris 1340, omfattades den av en m\xc3\xa4ngd l\xc3\xa4rjungar. Gabriel Biel (d\xc3\xb6d 1495), "den siste skolastikern", sammanfattade Ockhams l\xc3\xa4ror och ut\xc3\xb6vade genom dem inflytande p\xc3\xa5 Luther och Melanchthon. \xc3\x85 andra sidan \xc3\xa4r Ockham att beteckna som en f\xc3\xb6reg\xc3\xa5ngare till den empiriska riktningen inom den nyare tidens engelska filosofi. Bland Ockhams m\xc3\xa5nga skrifter m\xc3\xa5 n\xc3\xa4mnas Summa totius logices, Super IV libros sententiarum subtilissim\xc3\xa6 qu\xc3\xa6stiones, Centiloquium theologicum och Dialogus in tres partes distinctus, hans kyrkopolitiska huvudverk, d\xc3\xa4r han ger kejsaren r\xc3\xa4tt att avs\xc3\xa4tta p\xc3\xa5ven och v\xc3\xa4nder sig mot p\xc3\xa5vens ofelbarhet, men \xc3\xa4ven mot konciliernas.'