b'\n_START_ARTICLE_\nSaturnus ringar\n_START_SECTION_\nUppt\xc3\xa4cktshistoria\n_START_PARAGRAPH_\nSaturnus ringar uppt\xc3\xa4cktes 1610 av Galileo Galilei, som var den f\xc3\xb6rsta som studerade Saturnus med teleskop. Han ins\xc3\xa5g emellertid inte vad han uppt\xc3\xa4ckt, d\xc3\xa5 de just d\xc3\xa5 r\xc3\xa5kade ligga n\xc3\xa4stan i plan med jordens bana, och han s\xc3\xa5g dem som tv\xc3\xa5 stora m\xc3\xa5nar p\xc3\xa5 var sida om planeten vilket f\xc3\xb6rbryllade honom storligen. 1655 var ringplanet tydligare synligt fr\xc3\xa5n Jorden, och astronomen Christiaan Huygens f\xc3\xb6reslog att det \xc3\xa4r en ring runt planeten. Giovanni Cassini fann 1675 att det var flera ringar och man b\xc3\xb6rjade kalla dem A-ringen och B-ringen, medan gluggen emellan fick namn efter uppt\xc3\xa4ckaren.\n_START_SECTION_\nRingarnas struktur\n_START_PARAGRAPH_\nAstronomerna anser att ringarna troligen till st\xc3\xb6rsta delen uppst\xc3\xa5tt samtidigt med planeten, p\xc3\xa5 ungef\xc3\xa4r samma s\xc3\xa4tt som det f\xc3\xb6r n\xc3\xa4rvarande anses att solsystemet uppstod, det vill s\xc3\xa4ga en stor skiva av rymdstoft som genom gravitationens samverkan med rotationen koncentrerades till st\xc3\xb6rre enheter, och isbitarna till sist blev \xc3\xb6ver. Ringarna kan ocks\xc3\xa5 ha fyllts p\xc3\xa5 med halvf\xc3\xa4rdiga m\xc3\xa5nar som krossats av Saturnus enorma gravitation. En del ringar \xc3\xa4r tunnare \xc3\xa4n de \xc3\xb6vriga, och C-ringen till exempel \xc3\xa4r bara 5 m tjock. Mellan ringarna finns flera gluggar, och Enckes delning beror p\xc3\xa5 att m\xc3\xa5nen Pan har dragit till sig det n\xc3\xa4rmaste stoftet. Ringarna \xc3\xa4r inte heller helt permanenta. F-ringen slingrar sig p\xc3\xa5tagligt under inverkan av m\xc3\xa5narna Pandora och Prometheus vars banor ligger mycket n\xc3\xa4ra den. Inne bland ringarna finns en del protom\xc3\xa5nar, "m\xc3\xa5nkultingar" talar astronomerna om, som kanh\xc3\xa4nda i framtiden v\xc3\xa4xer till sig. Ringarna har f\xc3\xa5tt namn i den ordning de uppt\xc3\xa4ckts. R\xc3\xa4knat inifr\xc3\xa5n planetens yta heter de:\n_START_SECTION_\nD-ringen\n_START_PARAGRAPH_\nDen innersta ringen, som \xc3\xa4r v\xc3\xa4ldigt otydlig. Rymdsonden Voyager 1 fann vid passagen 1988 att den kan delas i flera underringar, och sonden Cassini visade 2005 p\xc3\xa5 att deras inb\xc3\xb6rdes f\xc3\xb6rh\xc3\xa5llanden hade f\xc3\xb6r\xc3\xa4ndrats.\n_START_SECTION_\nC-ringen\n_START_PARAGRAPH_\nC-ringen \xc3\xa4r n\xc3\xa5got tjockare, och f\xc3\xb6refaller best\xc3\xa5 av m\xc3\xb6rkare material. Den uppt\xc3\xa4cktes 1850 av William och George Bond.\n_START_SECTION_\nB-ringen\n_START_PARAGRAPH_\nMellan C- och B-ringarna finns n\xc3\xa5gra sm\xc3\xa5 gluggar och ringar med namn efter Colombo, Maxwell och Titan. B-ringen \xc3\xa4r den ljusstarkaste, men samtidigt mest oregelbundna. De yttre ringarna i B-strukturen interfererar med m\xc3\xa5nen Mimas vars bana ligger utanf\xc3\xb6r ringsystemet, s\xc3\xa5 en del av dem har excentriska banor.\n_START_SECTION_\nCassinis delning\n_START_PARAGRAPH_\nMellan A- och B-ringarna finns Cassinis delning, med n\xc3\xa5gra obetydliga oregelbundenheter, varav en har namn efter Huygens.\n_START_SECTION_\nA-ringen\n_START_PARAGRAPH_\nA-ringen \xc3\xa4r den mest massiva, med en tjocklek p\xc3\xa5 10-30 m. Den \xc3\xa4r r\xc3\xa4tt j\xc3\xa4mn och sl\xc3\xa4t, men har en glugg, Enckes delning, i yttre kanten d\xc3\xa4r m\xc3\xa5nen Pan drar till sig allt material. Ytterkanten \xc3\xa4r skarp, beroende p\xc3\xa5 att m\xc3\xa5nen Atlas har sin bana d\xc3\xa4r. En liten glugg, Keelers delning, finns n\xc3\xa4rmare ytterkanten, d\xc3\xa4r den lilla m\xc3\xa5nen Daphnis h\xc3\xa5ller till (uppt\xc3\xa4ckt av sonden Cassini 2005). A-ringen ligger ocks\xc3\xa5 i resonans med en m\xc3\xa5ne, Janus, som har sin bana mycket l\xc3\xa4ngre ut.\n_START_SECTION_\nF-ringen\n_START_PARAGRAPH_\nEtt stycke utanf\xc3\xb6r A-ringen finns F-ringen, som uppr\xc3\xa4tth\xc3\xa5lls av tv\xc3\xa5 m\xc3\xa5nar med banorna precis bredvid den, Pandora och Prometheus. Ringen \xc3\xa4r mycket smal, bara cirka 100 km, och m\xc3\xa5narna f\xc3\xb6rorsakar p\xc3\xa5taglig turbulens i den.\n_START_SECTION_\nJanus/Ephimeteus-ringen\n_START_PARAGRAPH_\n\xc3\x84r \xc3\xa4nnu svagare, och ligger motsvarande mellan de m\xc3\xa5narnas banor. (Namnet \xc3\xa4r inte officiellt). Det anses att den uppkommit ur stoft som slagits loss fr\xc3\xa5n m\xc3\xa5narna vid meteoritnedslag.\n_START_SECTION_\nG-ringen\n_START_PARAGRAPH_\nG-ringen \xc3\xa4r den yttersta av de klart avgr\xc3\xa4nsade ringarna.\n_START_SECTION_\nE-ringen\n_START_PARAGRAPH_\nE-ringen \xc3\xa4r mycket bred, upptar n\xc3\xa4stan lika mycket som de \xc3\xb6vriga ringarna tillsammans. Den har dock inte lika skarpa kanter, och f\xc3\xb6refaller best\xc3\xa5 mer av mikroskopiskt material, \xc3\xa4n av isbitar och grus som de \xc3\xb6vriga. I juli 2005 uppt\xc3\xa4ckte astronomerna fr\xc3\xa5n Cassinis bilder att ism\xc3\xa5nen Enceladus sprutar ut ispartiklar fr\xc3\xa5n geysrar vid sin sydpol, vilka till stor del formar E-ringen\n_START_SECTION_\nPhoebe-ringen\n_START_PARAGRAPH_\nI oktober 2009 uppt\xc3\xa4cktes p\xc3\xa5 en bild i det infrar\xc3\xb6da bandet, tagen av Spitzerteleskopet, ytterligare en ring. Den best\xc3\xa5r av ytterst sm\xc3\xa5 partiklar och kan inte observeras i synligt ljus. Ringen f\xc3\xb6ljer relativt noggrant m\xc3\xa5nen Phoebes bana och lutar allts\xc3\xa5 27\xc2\xb0 fr\xc3\xa5n planetens ekvatorialplan och de \xc3\xb6vriga ringarna. Det antas att den uppst\xc3\xa5tt av material som slungats upp fr\xc3\xa5n Phoebes yta vid kollisioner med asteroider och kometer, och den har ett omf\xc3\xa5ng som motsvarar variationerna i Phoebes bana \xc3\xb6ver tiden. Astronomerna anser att den kan vara en av orsakerna till m\xc3\xa5nen Japetus tudelade apparition. Japetus har sin bana strax innanf\xc3\xb6r ringen, och roterar runt Saturnus \xc3\xa5t motsatt h\xc3\xa5ll gentemot Phoebe och ringen, d\xc3\xa4rvid samlar den p\xc3\xa5 sin "lovartsida" stoft fr\xc3\xa5n ringen p\xc3\xa5 sin vita isiga yta. Stoftet sj\xc3\xa4lvt r\xc3\xa4cker inte som f\xc3\xb6rklaring till den stora f\xc3\xa4rgskillnaden, men kan bidra till att isen sm\xc3\xa4lter och visar en m\xc3\xb6rkare struktur under.'