b'\n_START_ARTICLE_\nPierre de Maricourt\n_START_PARAGRAPH_\nPierre de Maricourt eller Petrus Peregrinus av Maricourt var en fransk forskare fr\xc3\xa5n 1200-talet som gjorde experiment med magneter. Han skrev den \xc3\xa4ldst bevarade avhandlingen om magnetism.\n_START_SECTION_\nLiv\n_START_PARAGRAPH_\nInte mycket \xc3\xa4r med s\xc3\xa4kerhet k\xc3\xa4nt om Pierres liv. Han h\xc3\xa4rstammade fr\xc3\xa5n byn Maricourt n\xc3\xa4ra P\xc3\xa9ronne i Picardie. Brevet om magneten skickade han 8 augusti 1269 fr\xc3\xa5n ett milit\xc3\xa4rt l\xc3\xa4ger utanf\xc3\xb6r Lucera i Apulien till en Syger hemma i Picardie, som beskrivs som "soldat". Pierre var i Italien i tj\xc3\xa4nst hos Karl I av Anjou. Han tituleras "peregrinus", som kan betyda pilgrim eller korsfarare, och hertig Karls f\xc3\xa4ltt\xc3\xa5g mot Lucera hade sanktionerats av p\xc3\xa5ven som ett korst\xc3\xa5g. Roger Bacon skriver med stor uppskattning om en "magister Petrus", och man antar att han d\xc3\xa4r syftar p\xc3\xa5 Pierre de Maricourt.\n_START_SECTION_\nVerk\n_START_PARAGRAPH_\nDet finns ungef\xc3\xa4r 30 bevarade medeltida handskrifter av "Epistola de Magnete". Det korte verket best\xc3\xa5r av tv\xc3\xa5 delar: den f\xc3\xb6rsta delen ger en beskrivning av magnetens egenskaper, den andra delen ger till\xc3\xa4mpningar. Syftet med brevet var nog att beskriva ett plan f\xc3\xb6r en magnetisk evighetsmaskin._NEWLINE_Efter brevets inledning ges specifikationer f\xc3\xb6r en bra magnet: stenens f\xc3\xa4rg ska vara bl\xc3\xa5gr\xc3\xa5 och inte r\xc3\xb6tt (f\xc3\xa4rgerna av magnetit respektive hematit) och magneten b\xc3\xb6r vara homogen, tung och stark. Som fyndplatser anges Normandie, Flandern och Picardie. Sedan f\xc3\xb6ljer den f\xc3\xb6rsta beskrivningen av magnetens poler, som Pierre j\xc3\xa4mf\xc3\xb6r med de tv\xc3\xa5 polerna som han tror att himmelssf\xc3\xa4ren roterar p\xc3\xa5. Han beskriver ett allm\xc3\xa4nt s\xc3\xa4tt att hitta magnetens poler genom att slipa stenen till en sf\xc3\xa4r. Sedan kan man l\xc3\xa4gga en bit j\xc3\xa4rntr\xc3\xa5d n\xc3\xa5gonstans p\xc3\xa5 magneten och rita en storcirkel p\xc3\xa5 klotet parallellt med den riktning j\xc3\xa4rnbiten l\xc3\xa4gger sig p\xc3\xa5. N\xc3\xa4r man upprepar proceduren f\xc3\xb6r andra placeringar av j\xc3\xa4rnbiten, ser man att alla ritade storcirklar sk\xc3\xa4r varandra som meridianer i tv\xc3\xa5 punkter p\xc3\xa5 motsatta sidor av klotet. Den ena sk\xc3\xa4rningspunkten \xc3\xa4r magnetens nordpol, den andra punkten \xc3\xa4r dess sydpol. Vid polerna st\xc3\xa5r j\xc3\xa4rnbitar rakt upp._NEWLINE_Vilken pol var nordpol och vilken var sydpol kunde best\xc3\xa4mmas genom att l\xc3\xa4gga stenen i en tr\xc3\xa4sk\xc3\xa5l och den i en beh\xc3\xa5llare med vatten. Magnetens nordpol skulle vrida sig mot himmelsf\xc3\xa4rens nordpol. Med tv\xc3\xa5 m\xc3\xa4rkta magneter kunde man se att olika poler attraherade varandra, och att man genom att n\xc3\xa4rma en flytande magnet med samma pol kunde den f\xc3\xa5 sig att flyta iv\xc3\xa4g._NEWLINE_En magnet kunde g\xc3\xb6ra en n\xc3\xa5l magnetisk, d\xc3\xa4r udden som hade varit i kontakt med magnetens sydpol vred sig mot norr n\xc3\xa4r den anv\xc3\xa4ndes som kompass. Om man tvingade n\xc3\xa5lens nordpol mot magnetens nordpol, blev n\xc3\xa5lens nordpol l\xc3\xa4tt en sydpol. Verket beskriver ocks\xc3\xa5 vad som h\xc3\xa4nder n\xc3\xa4r man delar en magnet AD med nordpol vid A och sydpol vid D i tv\xc3\xa5 delar AB och CD. Man f\xc3\xa5r tv\xc3\xa5 nya magneter med b\xc3\xa5de en nordpol och en sydpol._NEWLINE_Verkets f\xc3\xb6rsta del slutar med en teori att inte bara polerna utan \xc3\xa4ven resten av magneten skulle f\xc3\xb6lja himmelsf\xc3\xa4ren. Eftersom Pierre trodde att stj\xc3\xa4rnorna roterade kring jorden, borde \xc3\xa4ven en fritt vridbar magnet kunna f\xc3\xb6lja stj\xc3\xa4rnhimmelens dagliga rotation, s\xc3\xa5 att man inte skulle beh\xc3\xb6va ett urverk.'