b'\n_START_ARTICLE_\nJunkers Ju 388\n_START_SECTION_\nBakgrund\n_START_PARAGRAPH_\nN\xc3\xa4r Luftwaffe i slutet av 1942 fick h\xc3\xb6ra talas om vilka f\xc3\xb6rmodade prestanda som det amerikanska planet B-29 Superfortress hade, utbr\xc3\xb6t panik. Planet hade en toppfart runt 563\xc2\xa0km/h och en anfallshastighet runt 362\xc2\xa0km/h p\xc3\xa5 en h\xc3\xb6jd mellan 8\xc2\xa0200 meter och 9\xc2\xa0800 meter, en h\xc3\xb6jd d\xc3\xa4r inget av Luftwaffes plan skulle kunna h\xc3\xa4vda sig. F\xc3\xb6r att kunna sl\xc3\xa5 tillbaka dessa B-29 var Luftwaffe i skriande behov av nya jaktplan och plan som kunde sl\xc3\xa5 ut de allierade bombplanen._NEWLINE_Jaktplanet som valdes till uppgiften var Focke-Wulf Ta 152H. Det var ett plan baserat p\xc3\xa5 Fw 190D, med f\xc3\xb6rl\xc3\xa4ngda vingar och f\xc3\xb6rsedd med en h\xc3\xb6gh\xc3\xb6jdsmotorn Junkers Jumo 213E. Ett av alternativen var Messerschmitt Me 155B, en vidareutveckling av Me 109 vilken redan varit f\xc3\xb6rem\xc3\xa5let f\xc3\xb6r flertalet underm\xc3\xa5liga vidareutvecklingsversioner._NEWLINE_Vad g\xc3\xa4ller prestandan f\xc3\xb6r rollen som nattjaktsplan och bombjagare hade b\xc3\xa5de Focke-Wulf Ta 154 och Heinkel He 219 den n\xc3\xb6dv\xc3\xa4ndiga toppfarten f\xc3\xb6r att kunna hinna ikapp bombplanet, men b\xc3\xa5da dessa modeller kunde endast uppn\xc3\xa5 farten om deras vingar kortades, n\xc3\xa5got som skulle g\xc3\xb6ra dem obrukbara p\xc3\xa5 h\xc3\xb6ga h\xc3\xb6jder. D\xc3\xa4rf\xc3\xb6r b\xc3\xb6rjade man att snegla p\xc3\xa5 Junkers Ju 188, vilken tycktes utg\xc3\xb6ra en idealisk grund f\xc3\xb6r de n\xc3\xb6dv\xc3\xa4ndiga \xc3\xa4ndringarna och skulle kunna klara av att f\xc3\xa5 monterat en tryckkabin och avisningssystem p\xc3\xa5 klaffar och vingar f\xc3\xb6r l\xc3\xa4ngre flygningar p\xc3\xa5 v\xc3\xa4ldigt h\xc3\xb6ga h\xc3\xb6jder utan att prestanda eller man\xc3\xb6vreringsf\xc3\xb6rm\xc3\xa5ga skulle g\xc3\xa5 f\xc3\xb6rlorad.\n_START_SECTION_\nJu 388\n_START_PARAGRAPH_\nF\xc3\xb6r att kunna \xc3\xb6ka prestandan, var det n\xc3\xb6dv\xc3\xa4ndigt att g\xc3\xb6ra planet l\xc3\xa4ttare och det skedde genom att det mesta av de defensiva vapnen togs bort. Medan Ju 88:an var bev\xc3\xa4pnad med maskingev\xc3\xa4r i de flesta f\xc3\xb6nstren runt cockpit, var de ersatta p\xc3\xa5 388:an av en dubbelpipig 13\xc2\xa0mm MG 131 i ett torn vid stj\xc3\xa4rten, som fj\xc3\xa4rrstyrdes fr\xc3\xa5n cockpit och som hade ett periskopsikte d\xc3\xa4r. Tornets placering gav utm\xc3\xa4rkt skottvinkel och kunde skjuta rakt bak\xc3\xa5t och d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r togs skyttens placering under nosen bort och d\xc3\xa4rmed f\xc3\xb6rb\xc3\xa4ttrades planets Cw-v\xc3\xa4rde ytterligare._NEWLINE_Planet, best\xc3\xa4mdes det, skulle levereras i tre utf\xc3\xb6randen; J, K och L. J-modellen var ett jaktplan med tv\xc3\xa5 30\xc2\xa0mm MK 103 och tv\xc3\xa5 20\xc2\xa0mm MG 151/20 monterade i nosen, som nu var gjord i tjock pl\xc3\xa5t (till skillnad fr\xc3\xa5n glasnosarna p\xc3\xa5 Ju 88 och Ju 188) f\xc3\xb6r att anv\xc3\xa4ndas i dagtid mot de allierades bombplan. N\xc3\xa4r planet skulle anv\xc3\xa4ndas till nattjakt var 103:an utbytt mot den mindre och l\xc3\xa4ttare MK 108, och man lade till ett andra par MK 108:or i en Schr\xc3\xa4ge Musik-installation bakom cockpit. K-modellen var ett renodlat bombplan, med ett f\xc3\xb6rstorat utrymme under buken, f\xc3\xb6r att f\xc3\xa5 plats med st\xc3\xb6rre last. L-modellen var ett spaningsplan, d\xc3\xa4r man anv\xc3\xa4nde utrymmet i buken till att placera fotoutrustning och f\xc3\xb6r att f\xc3\xb6rstora br\xc3\xa4nsletankarna f\xc3\xb6r l\xc3\xa4ngre uppdrag._NEWLINE_Tre undertyper av varje modell var planerade, d\xc3\xa4r endast motorinstallationen skiljde dem \xc3\xa5t. -1:orna skulle vara f\xc3\xb6rsedda med BMW 801J, en turboladdad version av den vanliga BMW 801-motorn. Typ -2 skulle anv\xc3\xa4nda sig av Junkers 2500 hk (1838\xc2\xa0kW) starka Jumo 222A/B, eller deras 222E/F versioner med en f\xc3\xb6rb\xc3\xa4ttrad \xc3\xb6verladdare med tv\xc3\xa5 utv\xc3\xa4xlingar. Typ -3 skulle f\xc3\xb6rses med Jumo 213E, som hade en turbo liknande den p\xc3\xa5 222E/F._NEWLINE_F\xc3\xb6rsedd med motorerna 801J eller 213E fl\xc3\xb6g jaktversionen runt 600\xc2\xa0km/h i sitt dagtida utf\xc3\xb6rande, och tappade runt 25\xc2\xa0km/h n\xc3\xa4r den f\xc3\xb6rs\xc3\xa5gs med nattradar och Schr\xc3\xa4ge Musik f\xc3\xb6r nattjakt. Detta var en hastighet som i stort var densamma som de redan existerande jaktplanen hos Luftwaffe, men 388 kunde h\xc3\xa5lla denna fart p\xc3\xa5 mycket h\xc3\xb6gre h\xc3\xb6jder. F\xc3\xb6rsedd med de senare utvecklingarna av 222-motorn f\xc3\xb6rmodas planet ha kommit upp i hastigheter runt 700\xc2\xa0km/h (och f\xc3\xb6rlorat runt 25\xc2\xa0km/h i nattjaktsutf\xc3\xb6rande). Dessa -2 typer var d\xc3\xa4rmed avsev\xc3\xa4rt snabbare \xc3\xa4n de allierades de Havilland Mosquito. Bombplansvarianterna fl\xc3\xb6g med ungef\xc3\xa4r samma hastighet som jaktplanen, medan rekognoseringsmodellen b\xc3\xb6r ha varit runt 25\xc2\xa0km/h snabbare \xc3\xa4n de \xc3\xb6vriga._NEWLINE_Den f\xc3\xb6rsta prototypen, Ju 388 L-0/V7, som i huvudsak var byggd p\xc3\xa5 delar fr\xc3\xa5n Ju 188-serien, gjorde sin f\xc3\xb6rsta flygning 22 december 1943. D\xc3\xa4r uppvisade den ett mycket b\xc3\xa4ttre beteende och man\xc3\xb6vreringsf\xc3\xb6rm\xc3\xa5ga vid h\xc3\xb6ga h\xc3\xb6jder \xc3\xa4n Ju 88 S. Efter denna framg\xc3\xa5ngsrika uppvisning kom ytterligare sex nya prototyper att byggas. Detta skedde n\xc3\xa5gon tid innan de f\xc3\xb6rsta serietillverkade planen levererades, (en f\xc3\xb6rsening som berodde p\xc3\xa5 problem med motorleveranserna)._NEWLINE_N\xc3\xa4r motorerna blivit levererade, stod det klart att de allierades B-29:or inte alls skulle komma att operera i Europa, utan blivit skickade till Stilla havet och inte skulle strida \xc3\xb6ver Tyskland inom den n\xc3\xa4rmsta framtiden. De allierades intensiva jaktflyg hade i stort sett slagit ut det tyska flygets spaningsflyg, s\xc3\xa5 produktionen koncentrerades mest till att g\xc3\xa4lla L-modellen._NEWLINE_De f\xc3\xb6rsta leveranserna skedde i augusti 1944, men endast ett f\xc3\xa5tal Ju 388 kom att levereras, de flesta av planen som typ -1 med 801J motorn och endast tre -3 med 213E. Femton K-1 blev tillverkade och endast tre J-1.\n_START_SECTION_\nTj\xc3\xa4nstg\xc3\xb6ring\n_START_PARAGRAPH_\nFlera spaningsuppdrag fl\xc3\xb6gs av Ju 388-plan, de flesta troligen av "L"-modeller, under krigets sista dagar. De flesta \xc3\xb6verflygningarna gjordes \xc3\xb6ver England och var av liknade slag som de gjorda av jetplanet Arado Ar 234 vid samma tid, fast p\xc3\xa5 h\xc3\xb6gre h\xc3\xb6jder._NEWLINE_I b\xc3\xb6rjan av 1945 anf\xc3\xb6lls en Ju 388 under flygning \xc3\xb6ver Engelska kanalen av en Supermarine Spitfire. Den engelska piloten har rapporterat att det tyska planet fl\xc3\xb6g p\xc3\xa5 runt 44000 fot, en h\xc3\xb6jd Spitfireplanet inte kunde n\xc3\xa5, men piloten ska ha pressat sitt plan till h\xc3\xb6jdtaket och d\xc3\xa4r avfyrat sina vapen mot det tyska planets buk och skjutit det i sank. Det \xc3\xa4r troligen den h\xc3\xb6gsta h\xc3\xb6jd som n\xc3\xa5gon avfyrat sitt vapen p\xc3\xa5 under andra v\xc3\xa4rldskriget._NEWLINE_Fyra Ju 388 nattjaktsplan ingick f\xc3\xb6r utv\xc3\xa4rdering i NJG 2 1945. Det \xc3\xa4r ok\xc3\xa4nt om de vann n\xc3\xa5gra segrar.\n_START_SECTION_\n\xc3\x96verlevaren\n_START_PARAGRAPH_\nEndast en Ju 388 finns bevarad idag. Det \xc3\xa4r den Ju 388L-1 med Werknummer 560049, som var det \xc3\xa5ttonde planet i sin serie att bli tillverkat vid Weser Flugzeugbaus\'s Nordenhamsfabrik. Delar av planet blev \xc3\xa4ven tillverkat hos ATG i Altenburg och vid Nieders\xc3\xa4chsische Metallwerke Brinckmann & Mergell i Hamburg-Harburg. Flygplanet f\xc3\xa4rdigst\xc3\xa4lldes tidigt 1945 och beslagtogs av amerikanska trupper vid Junkers fabrik i Merseburg i maj samma \xc3\xa5r. Flygplanet unders\xc3\xb6ktes och testfl\xc3\xb6gs av "Watson\'s Wizzers", troligen av Watson sj\xc3\xa4lv, inf\xc3\xb6r \xc3\xb6verflygningen till USA. Men planet skickades ist\xc3\xa4llet till Cherbourg i Frankrike d\xc3\xa4r det ingick i USAAF "Project Seahorse", och skeppades till USA ombord p\xc3\xa5 det brittiska hangarfartyget HMS\xc2\xa0Reaper tillsammans med andra beslagtagna tyska flygplan, f\xc3\xb6r att bli mera unders\xc3\xb6kta i detalj framme i USA. Planet fl\xc3\xb6gs till Freeman Field i Indiana f\xc3\xb6r utv\xc3\xa4rdering och i september 1945 gjordes en uppvisningsflygning f\xc3\xb6r den inhemska pressen. Denna Ju 388 gjorde 10-timmars testflygning vid Wright Field i n\xc3\xa4rheten av Dayton, Ohio under namnet FE-4010 (senare \xc3\xa4ndrat till T2-4010). Efter att ha genomf\xc3\xb6rt dessa testflygningar blev planet utst\xc3\xa4llt till besk\xc3\xa5dan tillsammans med andra beslagtagna tyska plan under Dayton Air Show 1946. Den 26 september 1946 flyttades planet till Orchard Place Airport i Park Ridge, Illinois, i n\xc3\xa4rheten av dagens O\'Hare International Airport. Den hangar d\xc3\xa4r 560049 kom att f\xc3\xb6rvaras var densamma som Dodge Automobile Company anv\xc3\xa4nt sig av n\xc3\xa4r de byggde sin Douglas C-54. Den 3 januari 1949 donerades planet till Smithsonian\'s National Air Museum och anl\xc3\xa4nde till Silver Hill, Maryland i november 1954. Idag \xc3\xa4r planet nedmonterat och s\xc3\xa4gs vara i gott skick, d\xc3\xa5 det aldrig f\xc3\xb6rvarats utomhus. S\xc3\xa4rskilt cockpiten \xc3\xa4r i utm\xc3\xa4rkt skick och helt komplett med alla instrument intakta. F\xc3\xb6r tillf\xc3\xa4llet v\xc3\xa4ntar detta unika plan tillsammans med m\xc3\xa5nga \xc3\xb6vriga tyska plan p\xc3\xa5 restaurering p\xc3\xa5 National Air and Space Museums Paul S. Garber Restauration Facility i Suitland, Maryland.'