b'\n_START_ARTICLE_\nCoppermineexpeditionen 1819\xe2\x80\x931822\n_START_PARAGRAPH_\nCoppermineexpeditionen 1819\xe2\x80\x931822 hade till uppgift att utforska den del av Kanadas norra kust som n\xc3\xa5s via Copperminefloden. Den brittiska expeditionen organiserades av Royal Navy som en del i ett f\xc3\xb6rs\xc3\xb6k att utforska och kartl\xc3\xa4gga Nordv\xc3\xa4stpassagen. Den var den f\xc3\xb6rsta av tre polarexpeditioner som leddes av John Franklin, tillsammans med bland andra George Back och John Richardson, som b\xc3\xa5da skulle komma att bli betydelsefulla polarforskare._NEWLINE_Expeditionen k\xc3\xa4nnetecknades av d\xc3\xa5lig planering, otur och brutna l\xc3\xb6ften. St\xc3\xb6det fr\xc3\xa5n de lokala p\xc3\xa4lshandlarna och Kanadas ursprungsbefolkning var s\xc3\xa4mre \xc3\xa4n v\xc3\xa4ntat och den illa fungerande f\xc3\xb6rn\xc3\xb6denhetslogistiken, tillsammans med ovanligt d\xc3\xa5ligt v\xc3\xa4der, gjorde att expeditionen st\xc3\xa4ndigt var n\xc3\xa4ra sv\xc3\xa4ltgr\xc3\xa4nsen. Till slut n\xc3\xa5dde expeditionen den arktiska kusten, men endast knappt 800 kilometer hann utforskas innan bristen p\xc3\xa5 f\xc3\xb6rn\xc3\xb6denheter och den annalkande vintern tvingade den att \xc3\xa5terv\xc3\xa4nda._NEWLINE_Expeditionen \xc3\xa5terv\xc3\xa4nde sv\xc3\xa4ltande genom outforskade omr\xc3\xa5den, ofta med bara lav att \xc3\xa4ta, och kunde till slut r\xc3\xa4ddas av medlemmar av Yellowknivesstammen, som vid den tidpunkten hade gett upp hoppet om att expeditionen skulle \xc3\xa5terv\xc3\xa4nda. Vid r\xc3\xa4ddningen kunde man konstatera att elva av expeditionens tjugo deltagare hade avlidit, och att rykten om mord och kannibalism fanns bland dem som \xc3\xb6verlevde._NEWLINE_Efter expeditionen kritiserades Franklin av de lokala p\xc3\xa4lshandlarna h\xc3\xa5rt f\xc3\xb6r sin bristf\xc3\xa4lliga planering och misslyckande med att anpassa sig till de kr\xc3\xa4vande f\xc3\xb6rh\xc3\xa5llanden som expeditionen utsattes f\xc3\xb6r. Hemma i Storbritannien mottogs han dock som hj\xc3\xa4lte och hyllades f\xc3\xb6r det mod han hade visat trots sv\xc3\xa5ra motg\xc3\xa5ngar. Expeditionen f\xc3\xa5ngade allm\xc3\xa4nhetens intresse och han blev k\xc3\xa4nd som "mannen som \xc3\xa5t sina st\xc3\xb6vlar", med h\xc3\xa4nvisning till en desperat handling han begick under sv\xc3\xa4lten.\n_START_SECTION_\nBakgrund\n_START_PARAGRAPH_\n\xc3\x85ren efter Napoleonkrigen riktade British Navy, under ledning av sir John Barrow, sina blickar mot uppt\xc3\xa4ckten av Nordv\xc3\xa4stpassagen, en f\xc3\xb6rmodad farled runt Kanadas nordkust som skulle g\xc3\xb6ra det m\xc3\xb6jligt f\xc3\xb6r europeiska fartyg att n\xc3\xa5 orientens marknad. Bevis f\xc3\xb6r att det fanns en passage kom ur det faktum att valf\xc3\xa5ngare i Berings sund hade f\xc3\xa5ngat valar som bar spjut av den typ som anv\xc3\xa4ndes p\xc3\xa5 Gr\xc3\xb6nland och gr\xc3\xb6nl\xc3\xa4ndska valf\xc3\xa5ngare hade uppt\xc3\xa4ckt motsvarande med spjut som anv\xc3\xa4ndes i Berings sund. Kanadas arktiska \xc3\xb6ar var bristf\xc3\xa4lligt kartlagda och det var inte k\xc3\xa4nt om det fanns en isfri farbar passage. 1819 hade Kanadas nordkust bes\xc3\xb6kts endast tv\xc3\xa5 g\xc3\xa5nger av europ\xc3\xa9er. 1771 f\xc3\xb6ljde Samuel Hearne Copperminefloden till havet vid en punkt omkring 2\xc2\xa0400 kilometer \xc3\xb6ster om Berings sund och 1789 f\xc3\xb6ljde Alexander MacKenzie det som idag heter Mackenziefloden ut till havet v\xc3\xa4ster om Copperminefloden._NEWLINE_1818 hade Barrow skickat sin f\xc3\xb6rsta expedition f\xc3\xb6r att s\xc3\xb6ka efter Nordv\xc3\xa4stpassagen. Expeditionen leddes av John Ross, men avbr\xc3\xb6ts n\xc3\xa4r han n\xc3\xa5dde Lancastersundet, den verkliga infarten till passagen, d\xc3\xa5 han bed\xc3\xb6mde att det var en bukt och d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r \xc3\xa5terv\xc3\xa4nde till England. Samtidigt gjorde David Buchan ett f\xc3\xb6rs\xc3\xb6k att segla direkt till Nordpolen fr\xc3\xa5n England (Barrow trodde p\xc3\xa5 teorin om ett \xc3\xb6ppet polarhav), men han \xc3\xa5terv\xc3\xa4nde med informationen att packisen norr om Spetsbergen var en barri\xc3\xa4r som inte gick att ta sig igenom._NEWLINE_\xc3\x85ret efter planerade Barrow ytterligare tv\xc3\xa5 expeditioner till Arktis. En havsexpedition under ledning av William Edward Parry som skulle f\xc3\xb6lja upp Ross arbete att s\xc3\xb6ka efter en infart till Nordv\xc3\xa4stpassagen fr\xc3\xa5n Lancastersundet. Samtidigt skulle en landexpedition l\xc3\xa4ngs Kanadas kust med utg\xc3\xa5ngspunkt fr\xc3\xa5n Copperminefloden kartl\xc3\xa4gga s\xc3\xa5 mycket som m\xc3\xb6jligt, och kanske \xc3\xa4ven sammanstr\xc3\xa5la med Parrys fartyg. John Franklin, en l\xc3\xb6jtnant som \xc3\xa5ret tidigare hade haft bef\xc3\xa4let \xc3\xb6ver ett av Buchans fartyg, uts\xc3\xa5gs till att leda landexpeditionen.\n_START_SECTION_\nPlanering av expeditionen\n_START_PARAGRAPH_\nFranklins order var relativt generella. Han skulle f\xc3\xa4rdas p\xc3\xa5 land till Stora slavsj\xc3\xb6n och d\xc3\xa4rifr\xc3\xa5n g\xc3\xa5 till fots till kusten l\xc3\xa4ngs Copperminefloden. N\xc3\xa4r han n\xc3\xa5dde kusten var han instruerad att g\xc3\xa5 \xc3\xb6sterut mot Repulse Bay och Parrys f\xc3\xb6rhoppningsvis lyckosamma fartyg, men om det s\xc3\xa5g bra ut hade han \xc3\xa4ven m\xc3\xb6jligheten att g\xc3\xa5 v\xc3\xa4sterut f\xc3\xb6r att kartl\xc3\xa4gga kustremsan mellan Copperminefloden och Mackenziefloden, eller kanske till och med g\xc3\xa5 norrut mot helt ok\xc3\xa4nda hav._NEWLINE_Mer allvarligt \xc3\xa4n de vaga instruktioner han hade f\xc3\xa5tt var att expeditionen organiserades med en mycket liten budget. Franklin fick bara med sig minimalt med marin personal och blev beroende av hj\xc3\xa4lp utifr\xc3\xa5n f\xc3\xb6r stora delar av expeditionen. Han skulle f\xc3\xa5 assistans av lokala p\xc3\xa4lshandlare som tillhandah\xc3\xb6lls av Hudson Bay-kompaniet och deras konkurrenter Nordv\xc3\xa4stkompaniet, medan de lokala Yellowknives skulle st\xc3\xa4lla upp som guider och med mat om Franklins f\xc3\xb6rn\xc3\xb6denheter skulle ta slut._NEWLINE_Endast fyra personer ur marinen deltog i Franklins expedition; l\xc3\xa4karen, naturhistorikern och vice bef\xc3\xa4lhavaren John Richardson, de tv\xc3\xa5 sj\xc3\xb6kadetterna George Back och Robert Hood, som hade seglat med Buchan 1818, samt sj\xc3\xb6mannen John Hepburn. Ytterligare en sj\xc3\xb6man, Samuel Wilks, skulle ha f\xc3\xb6ljt med men blev sjuk vid ankomsten till Kanada och deltog aldrig i expeditionen.\n_START_SECTION_\nFr\xc3\xa5n England till Fort Enterprise\n_START_PARAGRAPH_\nEfter tre m\xc3\xa5naders planering avseglade expeditionen fr\xc3\xa5n Gravesend 23 maj 1819 med f\xc3\xb6rn\xc3\xb6denheter i ett fartyg fr\xc3\xa5n Hudson Bay-kompaniet och st\xc3\xb6tte genast p\xc3\xa5 problem. Fartyget stannade kort vid kusten utanf\xc3\xb6r Norfolk, d\xc3\xa4r Back hade aff\xc3\xa4rer att ta hand om, men innan han \xc3\xa5terv\xc3\xa4nde bl\xc3\xa5ste det upp och fartyget fortsatte utan Back som fick ta sig till n\xc3\xa4sta stopp, i Orkney, med diligens och f\xc3\xa4rja. Ett mer allvarligt problem uppstod i Stromness n\xc3\xa4r expeditionen, nu med Back ombord, f\xc3\xb6rs\xc3\xb6kte anst\xc3\xa4lla m\xc3\xa4nsklig draghj\xc3\xa4lp f\xc3\xb6r den f\xc3\xb6rsta delen av f\xc3\xa4rden genom Kanada. Folket i Stromness var inte s\xc3\xa5 intresserade som marinen hade r\xc3\xa4knat med och endast fyra personer rekryterades och de gick med p\xc3\xa5 att g\xc3\xa5 s\xc3\xa5 l\xc3\xa5ngt som till Fort Chipewyan vid Athabascasj\xc3\xb6n._NEWLINE_30 augusti n\xc3\xa5dde Franklins m\xc3\xa4n York Factory i Manitoba, den st\xc3\xb6rsta hamnstaden p\xc3\xa5 den sydv\xc3\xa4stra kusten i Hudson Bay, d\xc3\xa4r de skulle p\xc3\xa5b\xc3\xb6rja den 2\xc2\xa0700 kilometer l\xc3\xa5nga f\xc3\xa4rden mot Stora slavsj\xc3\xb6n. De r\xc3\xa5kade omedelbart ut f\xc3\xb6r det f\xc3\xb6rsta av de f\xc3\xb6rn\xc3\xb6denhetsproblem som skulle komma att k\xc3\xa4nneteckna hela expeditionen. En stor del av den assistans som hade erbjudits av Hudson Bay-kompaniet och Nordv\xc3\xa4stkompaniet uteblev d\xc3\xa5 de b\xc3\xa5da konkurrenterna under de f\xc3\xb6reg\xc3\xa5ende \xc3\xa5ren l\xc3\xa5g i fejd med varandra och samarbete dem emellan i praktiken inte fanns. De hade n\xc3\xa4stan inga f\xc3\xb6rn\xc3\xb6denheter att avvara. Franklin fick en b\xc3\xa5t som var f\xc3\xb6r liten f\xc3\xb6r de f\xc3\xb6rn\xc3\xb6denheter han hade (han f\xc3\xb6rs\xc3\xa4krades om att resten skulle skickas till honom) och begav sig l\xc3\xa4ngs vanliga handelsleder till Cumberland House i Saskatchewan, d\xc3\xa4r han och hans m\xc3\xa4n tillbringade vintern. Vintern var h\xc3\xa5rd och n\xc3\xa4r de lokala indianerna kom f\xc3\xb6r att l\xc3\xa4mna f\xc3\xb6rn\xc3\xb6denheter, meddelade de att tillg\xc3\xa5ngen p\xc3\xa5 vilt var s\xc3\xa5 d\xc3\xa5lig att familjerna hade b\xc3\xb6rjat att ta till kannibalism f\xc3\xb6r att \xc3\xb6verleva._NEWLINE_I januari 1820 bildade Franklin, Back och Hepburn en grupp som skulle g\xc3\xa5 genom skogarna till Fort Chipewyan, f\xc3\xb6r att rekrytera vildmarksguider och skaffa f\xc3\xb6rn\xc3\xb6denheter till n\xc3\xa4sta etapp av expeditionen. Ledda av kanadensiska guider, blev resan extremt sv\xc3\xa5r f\xc3\xb6r britterna, som inte hade n\xc3\xa5gon erfarenhet av den h\xc3\xa5rda kanadensiska vintern. Den str\xc3\xa4nga kylan gjorde att det nykokade tevattnet omedelbart fr\xc3\xb6s till is, vilket \xc3\xa4ven kvicksilvret i deras termometrar gjorde. Utan t\xc3\xa4lt var de tacksamma \xc3\xb6ver sn\xc3\xb6fall, eftersom det gav ett extra lager \xc3\xb6ver deras filtar._NEWLINE_Gruppen kom till Fort Chipewyan i slutet av mars, d\xc3\xa5 de p\xc3\xa5 sex veckor hade avverkat 1\xc2\xa0379 kilometer. Det blev dock mycket sv\xc3\xa5rare att utrusta sin expedition \xc3\xa4n vad Franklin hade r\xc3\xa4knat med. Den h\xc3\xa5rda vintern innebar att det knappt fanns n\xc3\xa5gon tillg\xc3\xa5ng p\xc3\xa5 mat och att han fick n\xc3\xb6ja sig med ett vagt l\xc3\xb6fte fr\xc3\xa5n j\xc3\xa4garna att de skulle bist\xc3\xa5 dem med mat l\xc3\xa4ngs v\xc3\xa4gen och att h\xc3\xb6vdingen f\xc3\xb6r Coppermineindianerna skulle hj\xc3\xa4lpa dem. Ut\xc3\xb6ver detta var de b\xc3\xa4sta guiderna upptagna av konflikten mellan de tv\xc3\xa5 p\xc3\xa4lsf\xc3\xb6retagen, eller ovilliga att riskera en resa genom ok\xc3\xa4nd mark l\xc3\xa5ngt utanf\xc3\xb6r deras normala omr\xc3\xa5den och med os\xc3\xa4ker tillg\xc3\xa5ng till f\xc3\xb6rn\xc3\xb6denheter. Till slut lyckades Franklin rekrytera 16 guider, men de flesta av dem h\xc3\xb6ll inte den standard han \xc3\xb6nskade._NEWLINE_\xc3\x85terf\xc3\xb6renade med Hood och Richardson begav de sig i juli 1820 mot Stora slavsj\xc3\xb6n och kom fram till den norra kusten vid Fort Providence i Northwest Territories tio dagar senare. D\xc3\xa4r tr\xc3\xa4ffade de Akaitcho (Big Foot), ledaren f\xc3\xb6r de lokala Yellowknives, som hade rekryterats av Nordv\xc3\xa4stkompaniet som guider och j\xc3\xa4gare \xc3\xa5t Franklins m\xc3\xa4n. Akaitcho, som beskrevs som skarpsinnig f\xc3\xb6rstod Nordv\xc3\xa4stpassagens betydelse och lyssnade noggrant n\xc3\xa4r Franklin f\xc3\xb6rklarade att anv\xc3\xa4ndningen av den skulle inneb\xc3\xa4ra v\xc3\xa4lst\xc3\xa5nd f\xc3\xb6r Akaitchos folk. Akaitcho ins\xc3\xa5g tydligen att Franklin \xc3\xb6verdrev f\xc3\xb6rdelarna och st\xc3\xa4llde d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r en fr\xc3\xa5ga Franklin inte kunde besvara; varf\xc3\xb6r, om passagen var s\xc3\xa5 betydelsefull f\xc3\xb6r handeln, hade den inte redan uppt\xc3\xa4ckts?_NEWLINE_Akaitcho diskuterade villkoren med Franklin. I utbyte mot avskrivning av stammens skulder till Nordv\xc3\xa4stkompaniet samt f\xc3\xb6rn\xc3\xb6denheter i form av vapen, ammunition och tobak, skulle han bist\xc3\xa5 med j\xc3\xa4gare och guider \xc3\xa5t Franklin under den norra f\xc3\xa4rden l\xc3\xa4ngs Copperminefloden och st\xc3\xa4lla upp med matf\xc3\xb6rr\xc3\xa5d till deras \xc3\xa5terkomst. De skulle dock inte g\xc3\xa5 in p\xc3\xa5 inuiternas mark vid flodens nordligaste del (Yellowknives och inuiter s\xc3\xa5g varandra med \xc3\xb6msesidig fientlighet och misst\xc3\xa4nksamhet) och Akaitcho varnade Franklin att under ett s\xc3\xa5 h\xc3\xa5rt \xc3\xa5r kunde han inte garantera att det alltid skulle finnas mat tillg\xc3\xa4nglig._NEWLINE_Franklin och hans m\xc3\xa4n \xc3\xa4gnade resten av sommaren \xc3\xa5t att g\xc3\xa5 till en plats vid Copperminefloden, som Akaitcha hade utsett f\xc3\xb6r deras vinterl\xc3\xa4ger. Maten b\xc3\xb6rjade snabbt ta slut och guiderna b\xc3\xb6rjade att tappa tilltron till ledaren. Franklins hot om h\xc3\xa5rda bestraffningar f\xc3\xb6rhindrade myteri, men drog ner hans anseende bland m\xc3\xa4nnen. L\xc3\xa4gret, som Franklin gav namnet Fort Enterprise, n\xc3\xa5ddes utan st\xc3\xb6rre sv\xc3\xa5righeter och tr\xc3\xa4baracker byggdes f\xc3\xb6r \xc3\xb6vervintringen.\n_START_SECTION_\nCopperminefloden och den arktiska kusten\n_START_PARAGRAPH_\nExpeditionens andra vinter i Kanada var sv\xc3\xa5r \xc3\xa4ven den. F\xc3\xb6rn\xc3\xb6denheter kom bara sporadiskt d\xc3\xa5 samarbetet mellan de rivaliserande p\xc3\xa4lshandlarna var d\xc3\xa5ligt. Ammunitionen tog slut och de indianska j\xc3\xa4garna var inte s\xc3\xa5 effektiva som f\xc3\xb6rv\xc3\xa4ntat. Till slut, d\xc3\xa5 expeditionen riskerade att drabbas av sv\xc3\xa4lt, skickades George Back tillbaka till Fort Providence f\xc3\xb6r att f\xc3\xa5 f\xc3\xb6retagen att agera. Efter en f\xc3\xa4rd p\xc3\xa5 1\xc2\xa0900 kilometer i sn\xc3\xb6skor, ofta utan annat skydd \xc3\xa4n filtar och i temperaturer omkring -55 grader Celsius, \xc3\xa5terv\xc3\xa4nde han med f\xc3\xb6rn\xc3\xb6denheter f\xc3\xb6r det akuta behovet._NEWLINE_Oroligheterna i l\xc3\xa4gret fortsatte. Guiderna, ledda av de tv\xc3\xa5 tolkarna Pierre St Germain och Jean Baptiste Adam, gjorde uppror \xc3\xa5ter igen och denna g\xc3\xa5ng hj\xc3\xa4lpte inte Franklins hot om avr\xc3\xa4ttning f\xc3\xb6r myteri, n\xc3\xa4r St Germian och Adam h\xc3\xa4vdade att om de fortsatte in i vildmarken skulle det inneb\xc3\xa4ra en s\xc3\xa4ker d\xc3\xb6d. F\xc3\xb6rhandlingar ledda av Williard Wentzel fr\xc3\xa5n Nordv\xc3\xa4stkompaniet lugnade dock ner situationen n\xc3\xa5got, men mots\xc3\xa4ttningarna var inte begr\xc3\xa4nsad till guiderna. En rivalitet hade uppst\xc3\xa5tt mellan Back och Hood \xc3\xb6ver indianflickan Greenstockings, och de skulle ha duellerat om henne om det inte vore f\xc3\xb6r att Hepburn hade t\xc3\xb6mt deras vapen p\xc3\xa5 ammunition. Situationen lugnades ner n\xc3\xa4r Back skickades s\xc3\xb6derut och Hood senare blev far till indianflickans barn._NEWLINE_Vintern passerade och Franklin fortsatte 4 juni 1821. Hans planer f\xc3\xb6r den kommande sommaren var oklara; han hade beslutat sig f\xc3\xb6r att g\xc3\xb6ra sina unders\xc3\xb6kningar \xc3\xb6sterut fr\xc3\xa5n Coppermineflodens mynning i en f\xc3\xb6rhoppning om att antingen m\xc3\xb6ta Parry eller n\xc3\xa5 Repulse Bay, d\xc3\xa4r han kunde fylla p\xc3\xa5 f\xc3\xb6rn\xc3\xb6denheterna hos de lokala inuiterna, vilket skulle g\xc3\xb6ra att de kunde \xc3\xa5terv\xc3\xa4nda direkt till York Factory via Hudson Bay. Om Parry inte skulle lyckas komma fram, eller om han sj\xc3\xa4lv inte skulle lyckas ta sig till Repulse Bay skulle han tvingas l\xc3\xa4gga om sin f\xc3\xa4rd, eller om f\xc3\xb6ruts\xc3\xa4ttningarna medgav det, \xc3\xa5terv\xc3\xa4nda direkt till Fort Enterprise via det ok\xc3\xa4nda Barren Lands \xc3\xb6ster om Copperminefloden._NEWLINE_Resan nedf\xc3\xb6r Copperminefloden tog l\xc3\xa4ngre tid \xc3\xa4n ber\xc3\xa4knat och Franklin tappade snabbt tilltron till sina indianska guider, som i och f\xc3\xb6r sig k\xc3\xa4nde till omr\xc3\xa5det n\xc3\xa5got b\xc3\xa4ttre \xc3\xa4n han sj\xc3\xa4lv men som v\xc3\xa4xlade mellan att p\xc3\xa5st\xc3\xa5 att havet var n\xc3\xa4ra eller l\xc3\xa5ngt borta. Norra ishavet siktades slutligen 14 juli 1821, strax innan expeditionen n\xc3\xa5dde det f\xc3\xb6rsta inuitl\xc3\xa4gret. Inuiterna flydde och Franklins m\xc3\xa4n fick inga m\xc3\xb6jligheter att ta kontakt eller k\xc3\xb6pa f\xc3\xb6rn\xc3\xb6denheter, som de hade hoppats p\xc3\xa5. Det \xc3\xb6vergivna l\xc3\xa4gret visade p\xc3\xa5 matbrist i omr\xc3\xa5det. D\xc3\xa4r fanns maskfylld rutten fisk och torkat k\xc3\xb6tt som huvudsakligen bestod av sm\xc3\xa5 f\xc3\xa5glar och m\xc3\xb6ss._NEWLINE_Indianerna och Wentzel \xc3\xa5terv\xc3\xa4nde som \xc3\xb6verenskommet hem\xc3\xa5t och l\xc3\xa4mnade Franklin kvar med 15 guider och hans fyra britter. Franklin gav order till de \xc3\xa5terv\xc3\xa4ndande att l\xc3\xa4mna matf\xc3\xb6rpackningar l\xc3\xa4ngs v\xc3\xa4gen och viktigast av allt att de bunkrade upp med stora m\xc3\xa4ngder torkat k\xc3\xb6tt i Fort Enterprise. Eftersom det var sent p\xc3\xa5 s\xc3\xa4songen var den senare ordern s\xc3\xa4rskilt viktig d\xc3\xa5 Franklin befarade att om, vilket verkade troligt, han misslyckades med att n\xc3\xa5 Repulse Bay, skulle havet frysa och d\xc3\xa4rmed f\xc3\xb6rhindra honom att ta sig tillbaka till Coppermines mynning. I s\xc3\xa5 fall skulle han bli tvingad att direkt \xc3\xa5terv\xc3\xa4nda genom Barren Lands d\xc3\xa4r han och hans m\xc3\xa4n skulle vara beroende av all mat de kunde komma \xc3\xb6ver. Det fanns d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r en stor risk att de skulle vara sv\xc3\xa4ltande n\xc3\xa4r de n\xc3\xa5dde Fort Enterprise och han upprepade flera g\xc3\xa5nger att deras \xc3\xb6verlevnad var beroende av att barackerna fyllda med mat._NEWLINE_Fr\xc3\xa5n Coppermines mynning begav sig Franklin \xc3\xb6sterut i tre kanoter med mat f\xc3\xb6r 14 dagar. Deras f\xc3\xa4rd hindrades av stormar som f\xc3\xb6rst\xc3\xb6rde kanoterna och deras f\xc3\xb6rs\xc3\xb6k att tillgodose matbehovet genom jakt misslyckades s\xc3\xa5 stort att Franklin misst\xc3\xa4nkte guiderna f\xc3\xb6r att medvetet misslyckas f\xc3\xb6r att f\xc3\xa5 honom att v\xc3\xa4nda om. Efter att ha kartlagt 800 kilometer av kustlinjen stannade Franklin 22 augusti 1821 p\xc3\xa5 en plats p\xc3\xa5 Kenthalv\xc3\xb6n som han kallade Point Turnagain. Som han hade befarat gjorde h\xc3\xa5rt hav och de f\xc3\xb6rst\xc3\xb6rda kanoterna det i praktiken om\xc3\xb6jligt att \xc3\xa5terv\xc3\xa4nda via Copperminefloden och de beslutade sig d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r f\xc3\xb6r att \xc3\xa5terv\xc3\xa4nda via Hood river och d\xc3\xa4rifr\xc3\xa5n g\xc3\xb6ra ett f\xc3\xb6rs\xc3\xb6k att till fots g\xc3\xa5 genom Barren Lands.\n_START_SECTION_\n\xc3\x85ter till Fort Enterprise\n_START_PARAGRAPH_\nVandringen genom Barren Lands var extremt sv\xc3\xa5r. Marken var ett f\xc3\xb6rr\xc3\xa4diskt omr\xc3\xa5de best\xc3\xa5ende av vassa stenar som skar genom deras st\xc3\xb6vlar och i deras f\xc3\xb6tter. Risken f\xc3\xb6r sv\xc3\xa5ra skador var hela tiden \xc3\xb6verh\xc3\xa4ngande. Kanoterna, som var sv\xc3\xa5ra att b\xc3\xa4ra, tappades av guiderna (Franklin misst\xc3\xa4nkte att detta var avsiktligt) och blev helt oanv\xc3\xa4ndbara. Vintern kom tidigt, jakten var \xc3\xa4nnu s\xc3\xa4mre \xc3\xa4n tidigare och omkring 7 september 1821 var expeditionens matf\xc3\xb6rr\xc3\xa5d utt\xc3\xb6mda. Med undantag f\xc3\xb6r ett r\xc3\xa5djur de lyckades d\xc3\xb6da begr\xc3\xa4nsades deras mattillg\xc3\xa5ng till lav och kadaver som hade l\xc3\xa4mnats av vargar. De blev s\xc3\xa5 desperata att de kokade och \xc3\xa5t l\xc3\xa4dret i sina st\xc3\xb6vlar._NEWLINE_Guiderna, som i genomsnitt bar 41 kilo var och hade utlovats en matranson p\xc3\xa5 3,6 kilo per dag n\xc3\xa4r de skrev p\xc3\xa5 kontraktet, led mest av hungern och deras missn\xc3\xb6je \xc3\xb6vergick \xc3\xa5ter i protester. De l\xc3\xa4mnade i hemlighet en del av den tunga utrustningen, bland annat fiskn\xc3\xa4ten, vilka skulle visa sig bli en allvarlig f\xc3\xb6rlust. Richardson skrev att de blev desperata och brydde sig inte om officerarnas order. Det enda som hindrade dem fr\xc3\xa5n att desertera och sj\xc3\xa4lva g\xc3\xb6ra ett f\xc3\xb6rs\xc3\xb6k att n\xc3\xa5 Fort Enterprise var att de inte hittade dit. De ins\xc3\xa5g dock att Franklin sj\xc3\xa4lv inte hade n\xc3\xa5gon id\xc3\xa9 om var de skulle ta v\xc3\xa4gen - hans kompass var inte till stor anv\xc3\xa4ndning eftersom den magnetiska deviationen i omr\xc3\xa5det var ok\xc3\xa4nd och den konstanta molnigheten gjorde navigering via solen och stj\xc3\xa4rnorna om\xc3\xb6jlig. Ett fullskaligt myteri f\xc3\xb6rhindrades endast av att de 26 september 1821 n\xc3\xa5dde en stor flod som utan tvekan var Coppermine._NEWLINE_Expeditionens gl\xc3\xa4dje \xc3\xb6ver att ha kommit fram till Coppermine \xc3\xb6vergick snabbt i f\xc3\xb6rtvivlan n\xc3\xa4r det blev tydligt att de inte hade n\xc3\xa5gra kanoter, vilket gjorde det om\xc3\xb6jligt att ta sig \xc3\xb6ver floden f\xc3\xb6r att komma till Fort Enterprise som Franklin uppskattade l\xc3\xa5g 64 kilometer fr\xc3\xa5n andra sidan floden. Den forsande floden var p\xc3\xa5 vissa platser 110 meter bred och f\xc3\xb6rs\xc3\xb6ken att hitta ett st\xc3\xa4lle d\xc3\xa4r det gick att ta sig \xc3\xb6ver visade sig fruktl\xc3\xb6sa. Enligt Richardson f\xc3\xb6rbannade guiderna sin d\xc3\xa5rskap att f\xc3\xb6rst\xc3\xb6ra kanoterna, blev loja och obstinata, slutade att vara r\xc3\xa4dda f\xc3\xb6r bestraffningar och gav upp f\xc3\xb6rhoppningarna om bel\xc3\xb6ning. En av guiderna, Juninus, f\xc3\xb6rsvann och \xc3\xa5terv\xc3\xa4nde aldrig. Richardson sj\xc3\xa4lv riskerade livet genom att f\xc3\xb6rs\xc3\xb6ka simma \xc3\xb6ver floden med en lina f\xc3\xa4st runt sin midja, men n\xc3\xa4r han tappade k\xc3\xa4nseln i sina ben och sj\xc3\xb6nk till botten halades han in igen. Hypotermin han drabbades av satte ner hans styrka och gjorde honom mer eller mindre f\xc3\xb6rlamad._NEWLINE_Expeditionen svalt och f\xc3\xb6rsvagades snabbt, men situationen r\xc3\xa4ddades av St Germain, som ensam hade kraften och viljan att bygga en enmanskanot av vide och kanvas. De andra m\xc3\xa4nnen jublade n\xc3\xa4r han 4 oktober korsade floden och satte upp en lina, med vars hj\xc3\xa4lp kanoten kunde dras mellan flodbankarna. Resten av expeditionen korsade floden en \xc3\xa5t g\xc3\xa5ngen. Kanoten sj\xc3\xb6nk allt mer ju fler som tog sig \xc3\xb6ver men samtliga klarade att ta sig till andra sidan floden._NEWLINE_Fort Enterprise l\xc3\xa5g mindre \xc3\xa4n en veckas vandring bort, men f\xc3\xb6r en del av de sv\xc3\xa4ltande m\xc3\xa4nnen skulle det bli en om\xc3\xb6jlig uppgift. L\xc3\xa4ngst bak i ledet fanns de tv\xc3\xa5 svagaste guiderna, Credit och Vaillant, som kollapsade och l\xc3\xa4mnades p\xc3\xa5 platsen. \xc3\x84ven Richardson och Hood var f\xc3\xb6r svaga f\xc3\xb6r att kunna forts\xc3\xa4tta. Vid den tidpunkten delade Franklin upp expeditionen. Back, den starkaste av de kvarvarande officerarna, skickades f\xc3\xb6re tillsammans med tre guider f\xc3\xb6r att h\xc3\xa4mta mat i Fort Enterprise. Franklin skulle f\xc3\xb6lja efter i ett l\xc3\xa5ngsammare tempo tillsammans med de kvarvarande guiderna. Hood och Richardson skulle stanna i deras l\xc3\xa4ger tillsammans med Hepburn, som skulle se efter dem, i f\xc3\xb6rhoppning att n\xc3\xa5gon av de andra grupperna skulle \xc3\xa5terv\xc3\xa4nda med mat. Franklin tyckte inte om att \xc3\xb6verge Hood och Richardson men de insisterade p\xc3\xa5 att expeditionen skulle ha st\xc3\xb6rre chans att \xc3\xb6verleva utan dem._NEWLINE_Franklin hade bara g\xc3\xa5tt en kort str\xc3\xa4cka mot Fort Enterprise n\xc3\xa4r de fyra guiderna Michel Terohaute, Jean Baptiste Belanger, Perrault och Fontano, sade att de inte orkade forts\xc3\xa4tta och bad om att f\xc3\xa5 \xc3\xa5terv\xc3\xa4nda till Hood och Richardsons l\xc3\xa4ger, vilket Franklin gick med p\xc3\xa5. Han fortsatte sj\xc3\xa4lv mot Fort Enterprise tillsammans med de fem kvarvarande m\xc3\xa4nnen och alla blev de svagare och svagare. Det fanns inga jaktbyten och om denna situation f\xc3\xa4llde Franklin uttalandet att "det fanns ingen tripe de roche s\xc3\xa5 vi drack te och \xc3\xa5t av v\xc3\xa5ra skor till middag"._NEWLINE_Franklins grupp n\xc3\xa5dde Fort Enterprise 12 oktober, tv\xc3\xa5 dagar efter Back. De fann l\xc3\xa4gret \xc3\xb6vergivet och utan mat. Det utlovade torkade k\xc3\xb6ttet fanns inte och det fanns inget att \xc3\xa4ta f\xc3\xb6rutom ben fr\xc3\xa5n f\xc3\xb6reg\xc3\xa5ende vinter, n\xc3\xa5gra gamla djurhudar som hade anv\xc3\xa4nts som s\xc3\xa4ngkl\xc3\xa4der samt lite lav. En anteckning fr\xc3\xa5n Back f\xc3\xb6rklarade att han hade kommit till l\xc3\xa4gret d\xc3\xa5 det var i detta skick och att han hade fortsatt mot Fort Providence f\xc3\xb6r att s\xc3\xb6ka Akaitcho och hans indianer. Gruppen misstr\xc3\xb6stade. De tv\xc3\xa5 guiderna Augustus och Benoit begav sig upp l\xc3\xa4ngs floden i f\xc3\xb6rhoppning om att tr\xc3\xa4ffa indianer d\xc3\xa4r. Resten av gruppen var f\xc3\xb6r svaga f\xc3\xb6r att forts\xc3\xa4tta. Tv\xc3\xa5 guider l\xc3\xa5g ner och gr\xc3\xa4t och v\xc3\xa4ntade p\xc3\xa5 att d\xc3\xb6. Den normalt optimistiske Franklin skrev om hur snabbt hans krafter tog slut. Vid den tidpunkten hade de inte f\xc3\xa5tt mat p\xc3\xa5 fyra veckor.\n_START_SECTION_\nMord\n_START_PARAGRAPH_\nAv de fyra guider som hade l\xc3\xa4mnat Franklins grupp f\xc3\xb6r att \xc3\xa5terv\xc3\xa4nda till Hood och Richardson, var Michel Terohaute den ende som n\xc3\xa5dde fram efter att under flera dagar g\xc3\xa5tt 6,4 kilometer. Han ber\xc3\xa4ttade f\xc3\xb6r britterna att han hade skilts fr\xc3\xa5n de andra och antog att de skulle komma efter. Terohaute hade mat med sig efter att han, enligt egen uppgift, hade f\xc3\xa5ngat en hare och en h\xc3\xb6na. Tv\xc3\xa5 dagar senare kom han med mat efter att ha f\xc3\xa5ngat en varg. Britterna var f\xc3\xb6rtjusta och nj\xc3\xb6t av maten._NEWLINE_Under de f\xc3\xb6ljande dagarna blev Terohautes beteende allt mer underligt. Han f\xc3\xb6rsvann under korta perioder och v\xc3\xa4grade att ber\xc3\xa4tta var han hade varit. Han samlade ingen lav. N\xc3\xa4r han bads att bege sig ut p\xc3\xa5 jakt v\xc3\xa4grade han med svaret att "det finns inga djur, det \xc3\xa4r lika bra att ni d\xc3\xb6dar och \xc3\xa4ter mig". Han anklagade senare britterna f\xc3\xb6r att ha \xc3\xa4tit hans morbror._NEWLINE_Vid n\xc3\xa5got tillf\xc3\xa4lle (Richardsons anteckningar \xc3\xa4r oklara om n\xc3\xa4r), b\xc3\xb6rjade Richardson och Hood misst\xc3\xa4nka att Terohaute hade d\xc3\xb6dat de saknade guiderna och att han f\xc3\xb6rsvann fr\xc3\xa5n l\xc3\xa4gret f\xc3\xb6r att \xc3\xa4ta fr\xc3\xa5n deras kroppar. Vargk\xc3\xb6ttet de hade \xc3\xa4tit var troligen m\xc3\xa4nniskok\xc3\xb6tt. 20 oktober, n\xc3\xa4r Richardson och Hepburn f\xc3\xb6rs\xc3\xb6kte skaffa mat, h\xc3\xb6rde de ett skott. De hittade Hood d\xc3\xb6d och Terohaute st\xc3\xa5ende bredvid honom med ett gev\xc3\xa4r i sin hand._NEWLINE_Terohautes f\xc3\xb6rklaring var att Hood h\xc3\xb6ll p\xc3\xa5 att reng\xc3\xb6ra hans gev\xc3\xa4r och att ett skott hade g\xc3\xa5tt av och skjutit honom i huvudet. Detta p\xc3\xa5st\xc3\xa5ende var absurt eftersom gev\xc3\xa4ret var f\xc3\xb6r l\xc3\xa5ngt f\xc3\xb6r att n\xc3\xa5gon skulle kunna skjuta sig sj\xc3\xa4lv med. Dessutom hade Hood skjutits i bakhuvudet, troligen d\xc3\xa5 han l\xc3\xa4ste en bok. Terohaute var starkare och dessutom bev\xc3\xa4pnad s\xc3\xa5 det fanns inte mycket Hepburn och Richardson kunde g\xc3\xb6ra under de f\xc3\xb6ljande tre dagarna. Terohaute sl\xc3\xa4ppte dem inte ur sikte, blev allt mer aggressiv och fr\xc3\xa5gade upprepade g\xc3\xa5nger om de trodde att det var han som hade d\xc3\xb6dat Hood. 23 oktober l\xc3\xa4mnade Terohaute dem f\xc3\xb6r att g\xc3\xa5 ut och plocka lav. Richardson tog tillf\xc3\xa4llet i akt att ladda sin pistol och sk\xc3\xb6t Terohaute d\xc3\xa5 denne \xc3\xa5terv\xc3\xa4nde.\n_START_SECTION_\nR\xc3\xa4ddningen\n_START_PARAGRAPH_\nRichardson och Hepburn gick mot Fort Enterprise och skr\xc3\xa4mdes av vad de s\xc3\xa5g d\xc3\xa5 de anl\xc3\xa4nde 29 oktober. Av de fyra kvarvarande m\xc3\xa4nnen var Peltier den ende som var stark nog att v\xc3\xa4lkomna dem. Golvplankorna hade dragits upp f\xc3\xb6r att anv\xc3\xa4ndas som ved och hudarna som t\xc3\xa4ckte f\xc3\xb6nstren hade tagits ner och \xc3\xa4tits upp av de sv\xc3\xa4ltande m\xc3\xa4nnen. Richardson skrev att "de hemska ansiktsuttrycken, de utvidgade \xc3\xb6gongloberna och d\xc3\xb6dsl\xc3\xa4tena fr\xc3\xa5n kapten Franklin och dem som han hade med sig, var mer \xc3\xa4n vi till en b\xc3\xb6rjan klarade av"._NEWLINE_I \xc3\xb6ver en vecka levde m\xc3\xa4nnen i Fort Enterprise p\xc3\xa5 lav och ruttna djurhudar som de \xc3\xa5t med maskar som smakade "lika gott som krusb\xc3\xa4r". De tv\xc3\xa5 guiderna Peltier och Samandr\xc3\xa9 dog natten mot 1 november. Den tredje guiden, Adam, var n\xc3\xa4ra att d\xc3\xb6. Hepburns ben b\xc3\xb6rjade att sv\xc3\xa4lla p\xc3\xa5 grund av proteinbrist. 7 november 1821 kom slutligen hj\xc3\xa4lpen fr\xc3\xa5n tre av Akaitchos indianer, som Back hade f\xc3\xa5tt kontakt med (\xc3\xa4ven Back f\xc3\xb6rlorade en av sina m\xc3\xa4n p\xc3\xa5 grund av sv\xc3\xa4lt). De hade mat med sig, f\xc3\xa5ngade fisk till de \xc3\xb6verlevande och behandlade dem som om det vore deras egna barn. Efter att ha samlat krafter under en vecka l\xc3\xa4mnade de Fort Enterprise 15 november och anl\xc3\xa4nde till Fort Providence 11 december 1821._NEWLINE_Akaitcho f\xc3\xb6rklarade varf\xc3\xb6r inte Fort Enterprise hade f\xc3\xb6rsetts med mat som utlovats. En del av f\xc3\xb6rklaringen var att tre av hans j\xc3\xa4gare hade omkommit d\xc3\xa5 de f\xc3\xb6ll genom isen p\xc3\xa5 en sj\xc3\xb6 och att han sj\xc3\xa4lv inte hade f\xc3\xb6rsetts med ammunition i Fort Providence, men han menade att huvudf\xc3\xb6rklaringen var att l\xc3\xa4gret hade \xc3\xb6vergetts. Han ans\xc3\xa5g att de vita m\xc3\xa4nnens expedition var d\xc3\xa5rskap och att de inte skulle \xc3\xa5terv\xc3\xa4nda till Fort Enterprise levande. Trots detta v\xc3\xa4grade Franklin att l\xc3\xa4gga skulden p\xc3\xa5 Akaitcho, som hade visat honom stor v\xc3\xa4nskap under r\xc3\xa4ddningen och p\xc3\xa5 grund av den p\xc3\xa5g\xc3\xa5ende konflikten mellan p\xc3\xa4lshandlarna inte hade f\xc3\xa5tt den betalning som hade utlovats.\n_START_SECTION_\nEfterm\xc3\xa4le\n_START_PARAGRAPH_\nI de flesta avseenden var expeditionen en katastrof. Franklin hade rest 8\xc2\xa0900 kilometer, f\xc3\xb6rlorat 11 av sina 19 m\xc3\xa4n bara f\xc3\xb6r att kartl\xc3\xa4gga en del av en kustlinje. Han kom inte i n\xc3\xa4rheten av sitt m\xc3\xa5l i Repulse Bay eller f\xc3\xb6r att sammanstr\xc3\xa5la med Parrys fartyg. N\xc3\xa4r gruppen \xc3\xa5terkom till York Factory i juli 1822 fick de h\xc3\xa5rd kritik av Hudson Bay-kompaniets George Simpson, som hade varit emot Franklins expedition redan fr\xc3\xa5n b\xc3\xb6rjan. Simpson och andra p\xc3\xa4lshandlare kritiserade expeditionens d\xc3\xa5liga planering och Franklins kompetens. Hans v\xc3\xa4gran att avvika fr\xc3\xa5n sin ursprungliga plan, \xc3\xa4ven n\xc3\xa4r det blev tydligt att bristen p\xc3\xa5 f\xc3\xb6rn\xc3\xb6denheter och jaktbyten skulle \xc3\xa4ventyra s\xc3\xa4kerheten i expeditionen, lades fram som bevis f\xc3\xb6r Franklins d\xc3\xa5liga flexibilitet och of\xc3\xb6rm\xc3\xa5ga att anpassa sig till \xc3\xa4ndrade f\xc3\xb6rh\xc3\xa5llanden. Om Franklin hade varit mer erfaren skulle han ha reviderat sina m\xc3\xa5l eller avbrutit i expeditionen. Simpson kritiserade \xc3\xa4ven Franklins fysiska misslyckande. M\xc3\xa5nga av p\xc3\xa4lshandlarna skulle dock ha assisterat Franklin redan fr\xc3\xa5n b\xc3\xb6rjan och Simpson var s\xc3\xa4rskilt arg \xc3\xb6ver vad han s\xc3\xa5g som Franklins st\xc3\xb6d f\xc3\xb6r det rivaliserande Nordv\xc3\xa4stkompaniet i deras handelskonflikt._NEWLINE_Det gick \xc3\xa4ven rykten om vad som exakt hade h\xc3\xa4nt Robert Hood och Michel Terohaute. De enda anteckningar fr\xc3\xa5n h\xc3\xa4ndelserna var Richardsons som publicerades i samr\xc3\xa5d med Franklin, och det fanns inga bevis f\xc3\xb6r att han och Hepburn inte hade d\xc3\xb6dat och sj\xc3\xa4lva \xc3\xa4tit Hood och de fyra guiderna. Wentzel, tolken fr\xc3\xa5n Nordv\xc3\xa4stkompaniet som fick skulden f\xc3\xb6r att inte Fort Enterprise f\xc3\xb6rs\xc3\xa5gs med f\xc3\xb6rn\xc3\xb6denheter, gick s\xc3\xa5 l\xc3\xa5ngt som att anklaga Richardson f\xc3\xb6r mord och kr\xc3\xa4vde att han skulle st\xc3\xa4llas inf\xc3\xb6r r\xc3\xa4tta. Back skrev senare till honom att "om sanningen ska fram, Wentzel, s\xc3\xa5 har saker h\xc3\xa4nt som inte beh\xc3\xb6ver komma fram". Amiralitetet anordnade ingen utfr\xc3\xa5gning i \xc3\xa4rendet._NEWLINE_N\xc3\xa4r Franklin \xc3\xa5terv\xc3\xa4nde till England spelade varken rykten eller kritik n\xc3\xa5gon roll. Misslyckandet att n\xc3\xa5 expeditionens huvudm\xc3\xa5l kom i skymundan f\xc3\xb6r beundran av det mod han hade visat i sina motg\xc3\xa5ngar. Franklin hade befordrats till kommend\xc3\xb6r i sin fr\xc3\xa5nvaro och till kapten n\xc3\xa4r han \xc3\xa5terv\xc3\xa4nde 20 november 1822. Han uts\xc3\xa5gs till Fellow of the Royal Society, och Back befordrades till l\xc3\xb6jtnant. Franklins anteckningar fr\xc3\xa5n expeditionen publicerades 1823 och s\xc3\xa5gs som en klassiker inom reselitteraturen och n\xc3\xa4r f\xc3\xb6rlaget inte kunde tillgodose efterfr\xc3\xa5gan s\xc3\xa5ldes andrahandskopior till \xc3\xb6verpriser. Bland folket blev han k\xc3\xa4nd som "mannen som \xc3\xa5t sina st\xc3\xb6vlar", efter sina desperata \xc3\xa5tg\xc3\xa4rder f\xc3\xb6r att undvika att sv\xc3\xa4lta ihj\xc3\xa4l._NEWLINE_Franklin gjorde ytterligare tv\xc3\xa5 expeditioner till Arktis. 1825 gick han med en bes\xc3\xa4ttning best\xc3\xa5ende av bland andra Richardson och Back, nedf\xc3\xb6r MacKenziefloden f\xc3\xb6r att kartl\xc3\xa4gga ytterligare delar av Kanadas kust. Denna g\xc3\xa5ng var expeditionen b\xc3\xa4ttre organiserad och mindre beroende av hj\xc3\xa4lp utifr\xc3\xa5n. De lyckades d\xc3\xa5 att n\xc3\xa5 sina m\xc3\xa5l. 1845 ledde han sin olycksaliga expedition, d\xc3\xa5 han f\xc3\xb6rsvann n\xc3\xa4stan sp\xc3\xa5rl\xc3\xb6st tillsammans med en bes\xc3\xa4ttning p\xc3\xa5 132 man.'