b'\n_START_ARTICLE_\nWilhelm Worringer\n_START_PARAGRAPH_\nWilhelm Worringer, f\xc3\xb6dd 13 januari 1881 i Aachen, d\xc3\xb6d 29 mars 1965 i M\xc3\xbcnchen, var en tysk konsthistoriker. Tillsammans med Henri Bergsons L\'Evolution cr\xc3\xa9atrice (1907) tillskrivs Worringer en betydande del av den ideologiska grunden f\xc3\xb6r expressionismen. Han anses dessutom ha varit den som myntade detta begrepp i sitt konsthistoriska arbete Abstraktion und Einf\xc3\xbchlung (1907).\n_START_SECTION_\nMetod\n_START_PARAGRAPH_\nWilhelm Worringers metodik visade sig tydligast i hans avhandling Abstraktion und Einf\xc3\xbchlung, framlagd i Bern 1907. I den delade Worringer generellt in str\xc3\xb6mningarna inom konsten i Abstraktion (som m\xc3\xa4nniskors reaktion p\xc3\xa5 en f\xc3\xb6rvirrande omv\xc3\xa4rld och sin f\xc3\xb6rlorade st\xc3\xa4llning i v\xc3\xa4rldsalltet) och Einf\xc3\xbchlung ("ink\xc3\xa4nnande") (vilket var detsamma som ett naturefterliknande drag.) Hans formel: "Estetisk njutning \xc3\xa4r objektifierad sj\xc3\xa4lvnjutning" kunde \xc3\xb6vers\xc3\xa4ttas till: "Vi avnjuter i form av ett konstverk oss sj\xc3\xa4lva. "P\xc3\xa5 samma s\xc3\xa4tt som lusten till ink\xc3\xa4nnande \xc3\xa4r en f\xc3\xb6ruts\xc3\xa4ttning f\xc3\xb6r en tillfredsst\xc3\xa4llande estetisk upplevelse av sk\xc3\xb6nheten hos det organiska, s\xc3\xa5 finner abstraktionslusten sin sk\xc3\xb6nhet i det livsf\xc3\xb6rnekande oorganiska, i det kristallklara, allm\xc3\xa4nt h\xc3\xa5llna, i all abstrakt lagbundenhet och n\xc3\xb6dv\xc3\xa4ndighet." I Alois Riegls efterf\xc3\xb6ljd anses han d\xc3\xa4rmed konsthistoriskt ha grundlagt en framv\xc3\xa4xande numera klassisk modernism och knutit samman expressionismen med den europeiska konsthistoriens tradition.\n_START_SECTION_\nL\xc3\xa4ros\xc3\xa4ten\n_START_PARAGRAPH_\nEfter sitt arbete Formprobleme der Gotik blev Wilhelm Worringer docent vid Berns universitet. Han undervisade fr\xc3\xa5n 1915 som privatdocent och \xc3\xa5ren 1925-28 som professor vid Bonns universitets konsthistoriska institution. 1928 blev han professor vid Albertus-Universit\xc3\xa4t i K\xc3\xb6nigsberg (nuvarande Kaliningrad). H\xc3\xa4r blev han kvar under hela naziepoken (1933-45) som den ende tyske konsthistorikern i s\xc3\xa5 kallad innere Emigration, d\xc3\xa5 han avstod fr\xc3\xa5n alla publiceringar. 1945 tilltr\xc3\xa4dde han en professur vid Universit\xc3\xa4t Halle. 1950 l\xc3\xa4mnade han DDR av politiska sk\xc3\xa4l.'