b'\n_START_ARTICLE_\nTannh\xc3\xa4user\n_START_SECTION_\nHistoria\n_START_PARAGRAPH_\nP\xc3\xa5 v\xc3\xa4gen fr\xc3\xa5n Paris till Dresden 1842 kom Wagner f\xc3\xb6rbi Wartburg, d\xc3\xa4r solen just br\xc3\xb6t fram genom molnen. Han uppfattade det som ett gott omen f\xc3\xb6r sin kommande opera, ty redan d\xc3\xa5 tog Tannh\xc3\xa4user form i hans tankar. Han utarbetade texten och scenariot sommaren 1842, och som den fullst\xc3\xa4ndiga titeln anger arbetade han ihop tv\xc3\xa5 olika legender som inte har med varandra att g\xc3\xb6ra. Historien om Tannh\xc3\xa4user s\xc3\xa5 som den \xc3\xa5terges i Des Knaben Wunderhorn bildar underlag f\xc3\xb6r b\xc3\xb6rjan av f\xc3\xb6rsta akten och slutet av tredje, medan ber\xc3\xa4ttelsen om s\xc3\xa5ngart\xc3\xa4vlingen p\xc3\xa5 Wartburg kommer fr\xc3\xa5n en helt annan k\xc3\xa4lla som inte handlar om Tannh\xc3\xa4user utan om Heinrich von Ofterdingen. \xc3\x84ven E.T.A. Hoffmann hade sysslat med dessa legender men Wagner var den f\xc3\xb6rste som ins\xc3\xa5g att man kunde koppla ihop dem med stor dramatisk effekt. Musiken skrevs i Dresden 1843-45 men \xc3\xa4ndrades flera g\xc3\xa5nger. I den f\xc3\xb6rsta versionen var Tannh\xc3\xa4users besv\xc3\xa4rjelse av Venus och Elisabeths d\xc3\xb6d i tredje akten bara svagt antydda och undret i slutscenen framgick endast av k\xc3\xb6rens text, men redan 1846 \xc3\xa4ndrade Wagner slutet s\xc3\xa5 att Venus visade sig igen och pilgrimerna bar p\xc3\xa5 den gr\xc3\xb6nskande staven. Det var dock f\xc3\xb6rst vid f\xc3\xb6rest\xc3\xa4llningarna i augusti 1847 som operan fick den final som nu kallas "Dresdner Fassung" d\xc3\xa4r Tannh\xc3\xa4user ser Elisabeths begravningst\xc3\xa5g.\n_START_SECTION_\nPremi\xc3\xa4r\n_START_PARAGRAPH_\nOperan uruppf\xc3\xb6rdes p\xc3\xa5 Semperoper i Dresden den 19 oktober 1845 med Wagner som dirigent. De f\xc3\xb6rsta tre f\xc3\xb6rest\xc3\xa4llningarna mottogs av publiken som f\xc3\xb6r l\xc3\xa5nga, men redan den fj\xc3\xa4rde, efter n\xc3\xa5gra justeringar, m\xc3\xb6ttes av extatisk publik och full salong. P\xc3\xa5 beg\xc3\xa4ran av den franska kejsaren Napoleon III, sattes operan 1860 upp i Paris - den sj\xc3\xb6ngs p\xc3\xa5 franska och en balettscen inkluderades. Wagner utf\xc3\xb6rde st\xc3\xb6rre revisioner av verket f\xc3\xb6r \xc3\xa4ndam\xc3\xa5let. Han byggde ut scenen i Venusberget, som han aldrig hade varit helt n\xc3\xb6jd med, och lade till en balettartad backanal som v\xc3\xa4xte fram direkt ur ouvertyren. Parisuppf\xc3\xb6randet tillh\xc3\xb6r musikhistoriens st\xc3\xb6rsta skandaler - d\xc3\xa5 medlemmarna av den lokala Jockeyklubben kom till operan f\xc3\xb6rst under andra akten och missade baletten med de galanta damerna, som var deras kulturmotivation. Bl\xc3\xa5sta p\xc3\xa5 konfekten b\xc3\xb6rjade d\xc3\xa5 det f\xc3\xb6rfriskade s\xc3\xa4llskapet h\xc3\xb6gljutt att st\xc3\xb6ra f\xc3\xb6rest\xc3\xa4llningen. Det som idag kallas "Paris-versionen" \xc3\xa4r i allm\xc3\xa4nhet den version som senare \xc3\xb6versattes tillbaka till tyska och uppf\xc3\xb6rdes i Wien. Paris-versioner (p\xc3\xa5 franska) framf\xc3\xb6rs ytterst s\xc3\xa4llan._NEWLINE_Den svenska premi\xc3\xa4ren \xc3\xa4gde rum p\xc3\xa5 Stockholmsoperan den 4 december 1878 och den iscensattes \xc3\xa5ter med premi\xc3\xa4r den 13 november 1904, den 8 augusti 1931, den 20 september 1942, den 30 december 1947, den 11 april 1953, den 9 september 1956, den 10 december 1983, 7 september 1998 i ett g\xc3\xa4stspel fr\xc3\xa5n Deutsche Oper Berlin, samt 20 april 2002. Den sattes upp p\xc3\xa5 G\xc3\xb6teborgsoperan med premi\xc3\xa4r den 22 november 1998.\n_START_SECTION_\nBakgrunden till texten om Tannh\xc3\xa4user\n_START_PARAGRAPH_\nTannh\xc3\xa4user \xc3\xa4r huvudpersonen i en tysk medeltidssaga, en riddare, som p\xc3\xa5 sina irrf\xc3\xa4rder, \xc3\xa5tf\xc3\xb6ljd av den trogne Eckart (se denne), kommer till Venusberget, i vilket fru Venus (den antika k\xc3\xa4rleksgudinnan, som f\xc3\xb6r medeltidens uppfattning blivit ett ont v\xc3\xa4sen) h\xc3\xa5ller hov. Sedan Tannh\xc3\xa4user hos henne l\xc3\xa4nge levat i njutning och v\xc3\xa4llust, drabbas han av \xc3\xa5nger, beger sig ut i solljuset och vallf\xc3\xa4rdar till Rom f\xc3\xb6r att genom bikt och botg\xc3\xb6ring s\xc3\xb6ka r\xc3\xa4ddning f\xc3\xb6r sin sj\xc3\xa4l (emellertid har han m\xc3\xa5st lova att, ifall f\xc3\xb6rl\xc3\xa5telsen v\xc3\xa4gras, \xc3\xa5terv\xc3\xa4nda till fru Venus). P\xc3\xa5ven, som vid hans ankomst h\xc3\xa5ller en stav i handen, s\xc3\xa4ger, att f\xc3\xb6rr skall denna gr\xc3\xb6nska, \xc3\xa4n Tannh\xc3\xa4user f\xc3\xa5r Guds n\xc3\xa5d. Med f\xc3\xb6rtvivlan i hj\xc3\xa4rtat drar d\xc3\xa5 Tannh\xc3\xa4user d\xc3\xa4rifr\xc3\xa5n och g\xc3\xa5r \xc3\xa5ter in i Venusberget; men efter tre dagar sl\xc3\xa5r gr\xc3\xb6na knoppar ut fr\xc3\xa5n p\xc3\xa5vens stav, och han l\xc3\xa5ter efterspana Tannh\xc3\xa4user i alla l\xc3\xa4nder, dock f\xc3\xb6rg\xc3\xa4ves._NEWLINE_Tannh\xc3\xa4usersagan var k\xc3\xa4nd i Italien ganska tidigt; d\xc3\xa4r kallades Venusberget, som var f\xc3\xb6rlagt till n\xc3\xa4rheten av staden Norcia, Sibyllans berg, och Tannh\xc3\xa4users namn finns inte. Denna saga \xc3\xa4r poetiskt behandlad bl.a. av Tieck (1799), Eduard Grisebach (1869 och 1875), Julius Wolff (1881), Hanns Heinz Ewers (1901) och P. Eberhardt (1911) samt utg\xc3\xb6r \xc3\xa4mnet f\xc3\xb6r en ber\xc3\xb6md opera av Richard Wagner, vilken dock sammansm\xc3\xa4lter Tannh\xc3\xa4user med Heinrich von Ofterdingen. Wagner f\xc3\xb6rl\xc3\xa4gger operan bland historiska gestalter, minnes\xc3\xa5ngarna (Minnes\xc3\xa4nger) (minne \xc3\xa4r ett medeltida tyskt ord f\xc3\xb6r k\xc3\xa4rlek). Minnes\xc3\xa5ngarna levde p\xc3\xa5 1200-talet och de ih\xc3\xa5gkomna \xc3\xa4r bland andra Wolfram von Eschenbach, Biterolf, Walther von der Vogelweide, Henrik von Ofterdingen och Henrik der tugendhafte Schreiber.\n_START_SECTION_\nWagners bearbetning av Tannh\xc3\xa4user-historien\n_START_PARAGRAPH_\nAntalet romantiska nygestaltningar av sagan om Tannh\xc3\xa4user i Venusberget och de i vishandskrifter och gamla kr\xc3\xb6nikor traderade ber\xc3\xa4ttelserna om s\xc3\xa5ngarstriden p\xc3\xa5 Wartburg uppg\xc3\xa5r till kanske ett dussin. N\xc3\xa4stan alla betydande diktare och f\xc3\xb6rfattare under den tyska romantiken har \xc3\xa4gnat sig \xc3\xa5t temat. Richard Wagner k\xc3\xa4nde till flera av k\xc3\xa4llorna, d\xc3\xa4ribland Novalis roman Heinrich von Ofterdingen (1800), ber\xc3\xa4ttelserna Der Tannh\xc3\xa4user, Der H\xc3\xb6rselberg, Der getreue Eckart och Der Wartburg Krieg ur br\xc3\xb6derna Grimms tyska sagor (1816), Ludwig Tiecks novell Der getreue Eckart und der Tannenh\xc3\xa4user (1817), E.T.A. Hoffmanns parafras Der Kamp der S\xc3\xa4nger, einer alten Chronik nacherz\xc3\xa4hlt (1819), Ludwig Bechsteins Sagenschatz des Th\xc3\xbcringerlandes (1835) och sist men inte minst Heinrich Heines ironiska dikt Der Tannh\xc3\xa4user (1836-37)._NEWLINE_F\xc3\xb6r Wagner blev bekantskapen med en avhandling av Christian Theodor Ludwig Lukas (Der Krieg von Wartburg, 1838) avg\xc3\xb6rande. Enligt Lukas mening var huvudakt\xc3\xb6ren i "Wartburgkriget" Heinrich von Ofterdingen identisk med riddaren och minness\xc3\xa5ngaren Tannh\xc3\xa4user, den sagolike hj\xc3\xa4lten fr\xc3\xa5n Venusberget. Det h\xc3\xa4r gav Wagner en m\xc3\xb6jlighet att knyta samman de ursprungliga \xc3\xa5tskilda sagorna. Avg\xc3\xb6rande blev ocks\xc3\xa5 infogandet av f\xc3\xb6rbindelsen mellan Tannh\xc3\xa4user och Elisabeth. Den historiska Elisabet (Elisabeth) var en ungersk kungadotter som giftes bort med den kortlivade sonen till Hermann, lantgreven av Th\xc3\xbcringen. Hennes v\xc3\xa4lg\xc3\xb6renhetsg\xc3\xa4rningar ledde till att hon helgonf\xc3\xb6rklarades och gick in i historien som Den heliga Elisabet. Hos Wagner \xc3\xa4r hon lantgrevens brorsdotter, som \xc3\xa4lskar Tannh\xc3\xa4user och fr\xc3\xa4lser honom. I och med det h\xc3\xa4r motivet, som Wagner sj\xc3\xa4lv lade till, blev det m\xc3\xb6jligt f\xc3\xb6r honom att genom dramatiska grepp uppenbara Tannh\xc3\xa4users schizofrena sj\xc3\xa4lstills\xc3\xa5ng. \xc3\x84ven en romantisk reseupplevelse hade en inspirerande inverkan p\xc3\xa5 Wagners fantasi. I en skog i B\xc3\xb6hmen m\xc3\xb6tte tons\xc3\xa4ttaren en g\xc3\xa5ng en herde, som spelade en munter dansvisa. N\xc3\xa4r Tannh\xc3\xa4user vaknar upp fr\xc3\xa5n Venus trollkraft, h\xc3\xa4lsas hans \xc3\xa5terkomst till den jordiska v\xc3\xa4rlden av en herdevisa, och \xc3\xa4ven om Wagner inte direkt citerade den b\xc3\xb6hmiska herdes visa, s\xc3\xa5 gav den honom i alla fall ett uppslag. En liknande inspiration hade han Hector Berlioz att tacka f\xc3\xb6r. Id\xc3\xa9n till pilgrimsk\xc3\xb6ren fick Wagner fr\xc3\xa5n andra satsen ut symfonin Harold i Italien (1834), som han skattade mycket h\xc3\xb6gt.\n_START_SECTION_\nDresden- och Parisversionerna\n_START_PARAGRAPH_\nDet talas ofta och med all r\xc3\xa4tt om en Dresden- och en Parisversion av Tannh\xc3\xa4user. Men Wagner sj\xc3\xa4lv ans\xc3\xa5g att den senare versionen, Parisversionen, var den slutgiltiga och enda r\xc3\xa4tta. I den ursprungliga finalen, det vill s\xc3\xa4ga den som ingick i de f\xc3\xb6rsta 13 f\xc3\xb6rest\xc3\xa4llningarna i Dresden, gl\xc3\xb6dde Venusberget i fj\xc3\xa4rran och klockringning tillk\xc3\xa4nnagav Elisabeths d\xc3\xb6d. I en ny finalversion (Dresden den 1 augusti 1847) visar sig Venus sj\xc3\xa4lv och riddarna uppenbarar sig b\xc3\xa4rande den d\xc3\xb6da Elisabeth p\xc3\xa5 en b\xc3\xa5r, varefter Tannh\xc3\xa4user bryter samman vid Elisabeths kropp och d\xc3\xb6r. Den omarbetning av Venusscenera som Wagner gjorde under de sista m\xc3\xa5naderna av 1860 v\xc3\xa4xte musikaliskt fram ur det nya slutet fr\xc3\xa5n 1847. Scenen inuti Venusberget utvidgades och blev delvis nyinstrumenterad. Orkesterns karakteristiska sonoritet, besl\xc3\xb6jandet av Venus gestalt genom tremolo i de sordinerade violinernas \xc3\xb6vre register, den sv\xc3\xa4vande och intransparenta blandklangen, som f\xc3\xa5r \xc3\xa5h\xc3\xb6rarna att undra \xc3\xb6ver hur den uppst\xc3\xa5r och varifr\xc3\xa5n den kommer, de behagfullt exalterade str\xc3\xa5kpassagernas hektiska av och an, skapar ett intryck av orgiastiskt vanvett och feberaktigt k\xc3\xa4rleksrus. Men den Venusscen som han skapade f\xc3\xb6r Paris p\xc3\xa5verkade inte bara musiken, utan fick \xc3\xa4ven dramaturgiska konsekvenser. Den h\xc3\xa4r scenen ger uttryck f\xc3\xb6r mots\xc3\xa4ttningen mellan den vardagsv\xc3\xa4rld som Tannh\xc3\xa4user l\xc3\xa4ngtar tillbaka till och det "artificiella paradis" som Venus f\xc3\xb6rs\xc3\xb6ker h\xc3\xa5lla honom kvar i.\n_START_SECTION_\nHandling\n_START_PARAGRAPH_\nF\xc3\xb6rspelet till operan \xc3\xa4r ett starkt suggestivt stycke som inleds med en l\xc3\xa5ngsam hymn som \xc3\xa4r tema i pilgrimernas s\xc3\xa5ng. Musiken \xc3\xb6verg\xc3\xa5r sedan till vildare extatiska och erotiska tong\xc3\xa5ngar av Venusbergsmusik och citerar Venuss\xc3\xa5ng i f\xc3\xb6rsta akten. F\xc3\xb6rspelet och Venusbergmusik \xc3\xa4r mycket popul\xc3\xa4ra och framf\xc3\xb6rs \xc3\xa4ven som frist\xc3\xa5ende konsertstycken._NEWLINE_Akt I_NEWLINE_Tannh\xc3\xa4user grips, efter att i flera \xc3\xa5r ha levt hos k\xc3\xa4rlekens gudinna Venus och njutit av rikedom och de f\xc3\xb6rbjudna n\xc3\xb6jena inne i grottan i Venusberget, av l\xc3\xa4ngtan efter jordlivet och klangen av kyrkklockor. Venus f\xc3\xb6rs\xc3\xb6ker \xc3\xb6vertyga honom att han knappast kan f\xc3\xa5 det b\xc3\xa4ttre \xc3\xa4n hos henne. Tannh\xc3\xa4user st\xc3\xa5r p\xc3\xa5 sig och Venus l\xc3\xa5ter honom g\xc3\xa5 n\xc3\xa4r han ropar det religi\xc3\xb6sa mantrat min fr\xc3\xa4lsning \xc3\xa4r hos Maria. Hon slungar i sitt raseri en f\xc3\xb6rbannelse efter honom: han kommer aldrig att finna n\xc3\xa5gon ro bland m\xc3\xa4nniskorna. Tannh\xc3\xa4user svarar att han tror p\xc3\xa5 f\xc3\xb6rl\xc3\xb6sning genom den heliga jungfrun och Venus och hennes rike f\xc3\xb6rsvinner i m\xc3\xb6rkret. Tannh\xc3\xa4user f\xc3\xb6rflyttas d\xc3\xa5 till en \xc3\xa4ng utanf\xc3\xb6r Wartburg framf\xc3\xb6r en Mariabild. Det \xc3\xa4r v\xc3\xa5r och en herdepojke sitter p\xc3\xa5 en bergknalle och sjunger sin v\xc3\xa5rliga s\xc3\xa5ng ("Frau Holda kam aus dem Berg hervor"). Nedf\xc3\xb6r stigen kommer en pilgrimsskara p\xc3\xa5 v\xc3\xa4g till den heliga staden Rom. Tannh\xc3\xa4user f\xc3\xb6rsjunker i djup andakt framf\xc3\xb6r helgonbilden ("Allm\xc3\xa4cht\'ger, dir sei Preis!"). Hornfanfarer f\xc3\xb6rkunnat att en skara j\xc3\xa4gare n\xc3\xa4rmar sig. Bland dem befinner sig lantgreven Herman av Th\xc3\xbcringen och minnes\xc3\xa5ngarna Wolfram von Eschenbach, Walter von der Vogelweide, Heinrich der Schreiber, Biterolf och Reimar von Zweiter. Tannh\xc3\xa4user tillh\xc3\xb6rde en g\xc3\xa5ng denna krets. Nu vill han vandra vidare. Men n\xc3\xa4r Wolfram ber\xc3\xa4ttar f\xc3\xb6r honom att lantgrevens brorsdotter Elisabeth fortfarande \xc3\xa4lskar honom och inte bevistat en enda s\xc3\xa5ngarfest under hans fr\xc3\xa5nvaro, f\xc3\xb6ljer han med sina v\xc3\xa4nner. Hela jakts\xc3\xa4llskapet sjunger en s\xc3\xa5ng om "den gamla goda tiden, som nu kommit tillbaka"._NEWLINE_Akt II_NEWLINE_Elisabeth \xc3\xa4r lycklig \xc3\xb6ver att hon \xc3\xa5ter skall f\xc3\xa5 h\xc3\xb6ra sin \xc3\xa4lskade sjunga ("Dich, teure Halle, gr\xc3\xbcss\' ich Wieder"). Wolfram f\xc3\xb6r in Tannh\xc3\xa4user i salen och denne kn\xc3\xa4b\xc3\xb6jer framf\xc3\xb6r Elisabeth. Lantgreven \xc3\xa4r ocks\xc3\xa5 glad \xc3\xb6ver att f\xc3\xa5 se sin brorsdotter p\xc3\xa5 festen och har inbjudit en rad adliga damer och herrar, som t\xc3\xa5gar in till tonerna av en festlig marsch ("G\xc3\xa4sternas int\xc3\xa5g"). Lantgreven inbjuder till t\xc3\xa4vlan om vem som b\xc3\xa4st kan tolka k\xc3\xa4rlekens v\xc3\xa4sen. Den som vinner f\xc3\xa5r sj\xc3\xa4lv best\xc3\xa4mma priset. Wolfram inleder med att skildra k\xc3\xa4rleken som en helig brunn, vilken man kan n\xc3\xa4rma sig men utan jordiskt beg\xc3\xa4r ("Blick\' ich umher in diesem edlen Kreise"). Tannh\xc3\xa4user svarar i sin s\xc3\xa5ng att brunnen inte har n\xc3\xa5got v\xc3\xa4rde om man inte kan dricka ur den. Walther st\xc3\xa5r p\xc3\xa5 Wolframs sida och h\xc3\xa4vdar att brunnen inte skall l\xc3\xa4ska gommen utan hj\xc3\xa4rtat. Tannh\xc3\xa4user svarar h\xc3\xb6gdraget och h\xc3\xa5nande, och Biterolf drar sitt sv\xc3\xa4rd. D\xc3\xa5 gl\xc3\xb6mmer Tannh\xc3\xa4user sig helt och sjunger i vild extas sin hymn till Venus ("Dir G\xc3\xb6ttin der Liebe, soll mein Lied ert\xc3\xb6nen"). F\xc3\xb6rskr\xc3\xa4ckta l\xc3\xa4mnar kvinnorna salen, och riddarna g\xc3\xa5r med dragna sv\xc3\xa4rd mot missd\xc3\xa5daren. Elisabeth har likblek varit vittne till upptr\xc3\xa4det. Nu kastar hon sig mellan Tannh\xc3\xa4user och riddarna. Det \xc3\xa4r henne Tannh\xc3\xa4user har s\xc3\xa5rat, och \xc3\xa4nd\xc3\xa5 vill hon be f\xc3\xb6r hans fr\xc3\xa4lsning. Tannh\xc3\xa4user inser att han handlat d\xc3\xa5raktigt och faller \xc3\xa5ngerfullt p\xc3\xa5 kn\xc3\xa4 framf\xc3\xb6r lantgreven. Men denne \xc3\xa4r obeveklig: Enda m\xc3\xb6jligheten \xc3\xa4r att bege sig p\xc3\xa5 pilgrimsf\xc3\xa4rd till Rom ("Nach Rom!"). Tannh\xc3\xa4user kysser Elisabeths mantel, och hoppfull drar han \xc3\xa5stad f\xc3\xb6r att uppfylla lantgrevens krav._NEWLINE_Akt III_NEWLINE_F\xc3\xb6rspelsmusiken, som kallas Tannh\xc3\xa4users pilgrimsf\xc3\xa4rd l\xc3\xa4gger ut en dyster st\xc3\xa4mning och introducerar temat f\xc3\xb6r senare Romber\xc3\xa4ttelse. Elisabeth ligger p\xc3\xa5 kn\xc3\xa4 framf\xc3\xb6r Mariabilden. Wolfram kommer g\xc3\xa5ende nedf\xc3\xb6r stigen. Han stannar, d\xc3\xa5 han nedifr\xc3\xa5n dalen h\xc3\xb6r en hymn fr\xc3\xa5n en pilgrimsk\xc3\xb6r ("Begl\xc3\xbcckt darf nun dich, O Heimat, ich schauen"). Pilgrimerna passerar Mariabilden och Elisabeth v\xc3\xa4ntar med sp\xc3\xa4nning p\xc3\xa5 att Tannh\xc3\xa4user skall tr\xc3\xa4da fram ur gruppen. Men han finns inte med bland dem. F\xc3\xb6rtvivlad kastar hon sig ner framf\xc3\xb6r helgonbilden och ber Jungfru Maria att hon skall taga henne bort fr\xc3\xa5n denna v\xc3\xa4rld ("Allm\xc3\xa4cht\'ge Jungfrau, h\xc3\xb6r meine Flehen!"). Wolfram g\xc3\xa5r fram till henne och erbjuder sig att f\xc3\xb6lja henne hem. Han f\xc3\xb6rst\xc3\xa5r genast att hon inv\xc3\xa4ntar d\xc3\xb6den och l\xc3\xa5ter henne g\xc3\xa5 bort ensam. N\xc3\xa4r hon f\xc3\xb6rsvunnit tar han sin harpa och sjunger en s\xc3\xa5ng till aftonstj\xc3\xa4rnan, som han ber h\xc3\xa4lsa Elisabeth p\xc3\xa5 hennes f\xc3\xa4rd mot himmelen aftonstj\xc3\xa4rnan ("O du mein holder Abendstern"). D\xc3\xa5 s\xc3\xa5ngen \xc3\xa4r slut kommer en pilgrim vandrande uppf\xc3\xb6r stigen. F\xc3\xb6rskr\xc3\xa4ckt igenk\xc3\xa4nner Wolfram Tannh\xc3\xa4user. Pilgrimen ber\xc3\xa4ttar om sin m\xc3\xb6dosamma vandring. P\xc3\xa5ven v\xc3\xa4grade ge honom f\xc3\xb6rl\xc3\xa5telse och lika lite som staven i Tannh\xc3\xa4users hand kommer att skjuta skott, lika om\xc3\xb6jligt \xc3\xa4r det f\xc3\xb6r honom att f\xc3\xa5 f\xc3\xb6rl\xc3\xa5telse ("Inbrunst im Herzen, wie kein B\xc3\xbcsser noch"). Fylld av f\xc3\xb6rtvivlan kallar Tannh\xc3\xa4user p\xc3\xa5 Venus, och gudinnan kommer \xc3\xa5kande i sin blomsterprydda vagn. Hon h\xc3\xa4lsar sin \xc3\xa4lskare och inbjuder honom att f\xc3\xb6lja med till hennes berg. Tannh\xc3\xa4user \xc3\xa4mnar stiga upp i hennes vagn, d\xc3\xa5 Wolfram hindrar honom. "Tannh\xc3\xa4user", ropar han. "En \xc3\xa4ngel ber f\xc3\xb6r dig i himlen - Elisabeth". Den \xc3\xa4lskades namn f\xc3\xa5r Tannh\xc3\xa4user att st\xc3\xa5 som f\xc3\xb6rstenad. Venus har f\xc3\xb6rlorat sin makt \xc3\xb6ver honom och f\xc3\xb6rsvinner. Fr\xc3\xa5n dalen kommer ett likf\xc3\xb6lje. P\xc3\xa5 en \xc3\xb6ppen b\xc3\xa5r ligger Elisabeth. Tannh\xc3\xa4user vacklar bort till b\xc3\xa5ren. Med orden "Heliga Elisabeth, bed f\xc3\xb6r mig! ("Heilige Elisabeth, bitte f\xc3\xbcr mich") d\xc3\xb6r han. En skara unga pilgrimer kommer b\xc3\xa4rande p\xc3\xa5 Tannh\xc3\xa4users vandringsstav ("Heil! Heil! Der Gnade Wunder Heil!"). Den b\xc3\xa4r friska, gr\xc3\xb6na skott ("Der Gnade Heil ist dem B\xc3\xbcsser beschieden, er geht nun ein in der Seligen Frieden!").\n_START_SECTION_\nTannh\xc3\xa4user som film\n_START_PARAGRAPH_\n1991 regisserade den ungerske filmregiss\xc3\xb6ren Istv\xc3\xa1n Szab\xc3\xb3 filmen M\xc3\xb6te med Venus med Glenn Close i huvudrollen som s\xc3\xa5ngerskan Karin Anderson. Filmen handlar om en fiktiv upps\xc3\xa4ttning av operan. S\xc3\xa5ngpartierna sjungs av Kiri Te Kanawa (Elisabeth), Ren\xc3\xa9 Kollo (Tannh\xc3\xa4user), H\xc3\xa5kan Hageg\xc3\xa5rd (Wolfram von Eschenbach ) och Waltraud Meier (Venus).'