b'\n_START_ARTICLE_\nCharles Renouvier\n_START_PARAGRAPH_\nCharles Bernard Renouvier, f\xc3\xb6dd den 1 januari 1815 i Montpellier, d\xc3\xb6d den 1 september 1903 i Prades, departementet Pyr\xc3\xa9n\xc3\xa9es-orientales, var en fransk filosof. _NEWLINE_Renouvier h\xc3\xa4rstammade fr\xc3\xa5n en liberal och demokratisk familj. Hans far deltog som deputerad i oppositionen motjulif\xc3\xb6rordningarna 1830, och hans bror Jules Renouvier var f\xc3\xb6rst saint-simonist, trots att han 1831 br\xc3\xb6t med Enfantin, och tillh\xc3\xb6rde efter 1848 nationalf\xc3\xb6rsamlingen, d\xc3\xa4r han bek\xc3\xa4mpade Louis Napol\xc3\xa9ons styrelse. Sannolikt var det under broderns inflytande,som \xc3\xa4ven Renouvier som ung sl\xc3\xb6t sig till saint-simonismen och under skoltimmarna studerade "Globe". Han genomgick \xc3\x89cole polytechnique (1834\xe2\x80\x931836) och bedrev allvarliga matematiska studier, som sedan p\xc3\xa5verkade hans filosofiska \xc3\xa5sikter. _NEWLINE_Sedan Cartesius "Principes" fallit i hans h\xc3\xa4nder, kastade han sig med h\xc3\xa4nf\xc3\xb6relse \xc3\xb6ver dennes \xc3\xb6vriga skrifter samt Spinozas, Leibniz och Malebranches viktigaste arbeten. P\xc3\xa5 n\xc3\xa5gra m\xc3\xa5nader skrev han en prisskrift \xc3\xb6ver den cartesianska filosofin, men erh\xc3\xb6ll av Acad\xc3\xa9mie des sciences morales et politiques endast ett hedersomn\xc3\xa4mnande. I omarbetad och betydligt utvidgad form utgav han denna avhandling under titeln Manuel de philosophie moderne (1842), som han snart l\xc3\xa4t \xc3\xa5tf\xc3\xb6ljas av Manuel de philosophie ancienne (2 band, 1844). Kort d\xc3\xa4refter skrev han den artikel om filosofin, som infl\xc3\xb6t i Leroux och Reynauds "Encyclop\xc3\xa9die". _NEWLINE_Redan i dessa sina f\xc3\xb6rsta skrifter visade sig Renouvier p\xc3\xa5verkad av Kant. Med denne s\xc3\xa5g han en av filosofins fr\xc3\xa4msta uppgifter i att uppt\xc3\xa4cka de kategorier, genom vilka v\xc3\xa5rt f\xc3\xb6rst\xc3\xa5nd ger erfarenheten dess former, och erk\xc3\xa4nde, att v\xc3\xa5rt vetande leder till antinomier, s\xc3\xa5 snart vi vill g\xc3\xa5 ut\xc3\xb6ver den sinnliga erfarenhetens gr\xc3\xa4nser. De d\xc3\xa4rigenom uppkomna sv\xc3\xa5righeterna s\xc3\xb6kte han l\xc3\xb6sa genom utv\xc3\xa4gen att f\xc3\xb6rneka mots\xc3\xa4gelselagens giltighet och erk\xc3\xa4nna sanningen av b\xc3\xa5de tes och antites, varvid han i viss m\xc3\xa5n torde varit p\xc3\xa5verkad av Hegel, utan att som denne s\xc3\xb6ka \xc3\xa5stadkomma n\xc3\xa5gon syntes av motsatserna. _NEWLINE_Med denna teoretiska st\xc3\xa5ndpunkt blev det f\xc3\xb6r honom n\xc3\xb6dv\xc3\xa4ndigt att tillm\xc3\xa4ta en p\xc3\xa5 viljans fria beslut beroende tro en avg\xc3\xb6rande betydelse f\xc3\xb6r \xc3\xb6vertygelsens bildande, och det primat f\xc3\xb6r det praktiska f\xc3\xb6rnuftet, vartill han h\xc3\xa4rigenom leddes, blev det enda, som l\xc3\xa4ngre fram av honom fasth\xc3\xb6lls av denna hans f\xc3\xb6rsta filosofiska st\xc3\xa5ndpunkt. Efter 1848 \xc3\xa5rs revolution utgav Renouvier en Manuel r\xc3\xa9publicain de l\'homme et de citoyen (1848), vilken auktoriserades av d\xc3\xa5varande undervisningsministern, Hippolyte Carnot. Ett angrepp i nationalf\xc3\xb6rsamlingen mot denna bok n\xc3\xb6dgade Carnot att avg\xc3\xa5 fr\xc3\xa5n sin ministerpost. _NEWLINE_Tillsammans med flera medarbetare utarbetade Renouvier ett f\xc3\xb6rslag till Organisation communale et centrale de la r\xc3\xa9publique, som utkom i tio h\xc3\xa4ften 1851. Efter statskuppen den 2 december \xc3\xa4gnade han sig uteslutande under hela sitt l\xc3\xa5nga liv som privatl\xc3\xa4rd \xc3\xa5t filosofin. En tid medarbetade han i "Revue philosophique et religieuse", som utgavs av Fauvety, och b\xc3\xb6rjade d\xc3\xa4r utge sitt egendomliga arbete Uchronie ou l\'utopie dans l\'histoire (fullbordad f\xc3\xb6rst 1876), som han sj\xc3\xa4lv karakteriserar som en "apokryfisk historisk skildring av den europeiska civilisationens utveckling, s\xc3\xa5dan den icke varit, men kunnat vara". _NEWLINE_Han s\xc3\xb6ker d\xc3\xa4ri besvara fr\xc3\xa5gan: huru skulle v\xc3\xa4rldshistorien gestaltat sig om n\xc3\xa5gon m\xc3\xa4ktig h\xc3\xa4rskare i forntiden f\xc3\xb6retagit n\xc3\xa5gon stor reform, som han enligt teorin om viljans frihet kunnat f\xc3\xb6retaga och som han enligt moralen bort f\xc3\xb6retaga? Det \xc3\xa4r \xc3\xa5t den \xc3\xa4dle Marcus Aurelius, som han i sin fiktion uppdrager denna sociala reformatorsroll, och sedan fullf\xc3\xb6ljer han de sannolika f\xc3\xb6ljderna d\xc3\xa4rav fram till b\xc3\xb6rjan av 1700-talet. I denna fingerade historia lyckas kristendomen ej f\xc3\xa5 fast fot i V\xc3\xa4sterlandet, f\xc3\xb6rr\xc3\xa4n den avst\xc3\xa5tt fr\xc3\xa5n alla anspr\xc3\xa5k p\xc3\xa5 v\xc3\xa4rldslig makt. _NEWLINE_Den \xc3\xb6vertygelse om viljans frihet, \xc3\xa5t vilken Renouvier h\xc3\xa4r gav uttryck, var en f\xc3\xb6ljd av det inflytande, som en av hans f\xc3\xb6rra kamrater fr\xc3\xa5n \xc3\x89cole polytechnique, Jules Leguier, vid denna tid ut\xc3\xb6vade p\xc3\xa5 hans \xc3\xa5sikter och varigenom Renouvier i det hela f\xc3\xb6rdes till ett djupare f\xc3\xb6rst\xc3\xa5ende av Kant. Den moraliska vissheten om friheten l\xc3\xb6ste nu f\xc3\xb6r honom Kants tv\xc3\xa5 sista antinomier med f\xc3\xb6rnekandet av naturlagarnas allmakt. Samtidigt f\xc3\xb6rdes han genom sina matematiska studier till \xc3\xb6vertygelsen om en aktuell o\xc3\xa4ndlighets om\xc3\xb6jlighet. Ett o\xc3\xa4ndligt tal \xc3\xa4r inget tal. _NEWLINE_O\xc3\xa4ndligheten finns som en om\xc3\xb6jlighet f\xc3\xb6r v\xc3\xa5rt t\xc3\xa4nkande att komma till en gr\xc3\xa4ns i rum eller tid, inf\xc3\xb6r vilken vi inte kan t\xc3\xa4nka oss n\xc3\xa5got st\xc3\xb6rre eller n\xc3\xa5got mindre. Men detta \xc3\xa4r endast n\xc3\xa5got subjektivt, en potentiell o\xc3\xa4ndlighet, som inte g\xc3\xa4ller den av oss oberoende verkligheten. D\xc3\xa4rmed l\xc3\xb6stes f\xc3\xb6r honom ocks\xc3\xa5 de tv\xc3\xa5 f\xc3\xb6rsta antinomierna. F\xc3\xb6r det vidare utf\xc3\xb6randet av hans nya filosofi tillkom, att vid samma tid hans unge v\xc3\xa4n Fran\xc3\xa7ois Thomas Pillon, som sedan blev hans h\xc3\xa4ngivne medarbetare, f\xc3\xa4ste hans uppm\xc3\xa4rksamhet vid Hume, vars radikala fenomenalism han nu gjorde till sin uppgift att fullst\xc3\xa4ndiga genom en reformerad kantianism. _NEWLINE_D\xc3\xa4rmed f\xc3\xb6rdes Renouvier till den "neokriticism", som gav honom hans egentliga plats i filosofins historia och som han f\xc3\xb6rst framst\xc3\xa4llde i sina fyra Essais de critique g\xc3\xa9n\xc3\xa9rale (4 band, 1854\xe2\x80\x931864, 2:a upplagan i 9 band, 1875\xe2\x80\x931896) och Science de la morale (2 band, 1869). Han utg\xc3\xa5r i dessa skrifter i det stora hela fr\xc3\xa5n Kants st\xc3\xa5ndpunkt, som han dock p\xc3\xa5 n\xc3\xa4stan alla punkter modifierar under inflytande av Hume och utpr\xc3\xa4glar till en originell egen \xc3\xa5sikt. Han f\xc3\xb6rnekar tinget i sig, antagande med Hume, att inget annat finns \xc3\xa4n fenomenen och deras lagar. _NEWLINE_Han upptar Kants kategoribegrepp, vars aprioriska karakt\xc3\xa4r han ocks\xc3\xa5 fasth\xc3\xa5ller, men han modifierar alltigenom \xc3\xa5sikterna om de enskilda kategorierna. Som "kategoriernas kategori" uppst\xc3\xa4ller han relationen. Allt \xc3\xa4r enligt hans \xc3\xa5sikt genom f\xc3\xb6rh\xc3\xa5llande till annat. D\xc3\xa4rf\xc3\xb6r f\xc3\xb6rnekar han tillvaron av alla substanser, s\xc3\xa5v\xc3\xa4l andliga som kroppsliga. M\xc3\xa4nniskans sj\xc3\xa4l \xc3\xa4r inget annat \xc3\xa4n en samling medvetenhetstillst\xc3\xa5nd. Och varje metafysik \xc3\xa4r om\xc3\xb6jlig. N\xc3\xa5gon noumenv\xc3\xa4rld erk\xc3\xa4nner han inte; och d\xc3\xa5 han upptar Kants praktiska postulat, inflyttar han viljans frihet, sj\xc3\xa4lens od\xc3\xb6dlighet och Guds existens i fenomenv\xc3\xa4rlden. _NEWLINE_Friheten \xc3\xa4r f\xc3\xb6r \xc3\xb6vrigt f\xc3\xb6r honom \xc3\xa4ven ett teoretiskt postulat, ty om allt vore n\xc3\xb6dv\xc3\xa4ndigt och s\xc3\xa5lunda \xc3\xa4ven de falska tankarna n\xc3\xb6dv\xc3\xa4ndiga, skulle ingen skillnad kunna g\xc3\xb6ras mellan sant och falskt. \xc3\x84ven principerna f\xc3\xb6r v\xc3\xa5ra teoretiska \xc3\xa5sikter \xc3\xa4r f\xc3\xb6rem\xc3\xa5l f\xc3\xb6r v\xc3\xa5r fria viljas beslut, och den av Kant gjorda skillnaden mellan tro och vetande kan d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r inte fasth\xc3\xa5llas. Sj\xc3\xa4lens od\xc3\xb6dlighet betyder inte n\xc3\xa5gon tidl\xc3\xb6s tillvaro, utan endast en m\xc3\xb6jlig fortvaro av den lag, som v\xc3\xa5rt medvetande \xc3\xa4r f\xc3\xb6r vissa fenomen. Gud fattas av Renouvier n\xc3\xa4rmast p\xc3\xa5 samma s\xc3\xa4tt som av Fichte, som den moraliska v\xc3\xa4rldsordningen. _NEWLINE_Om v\xc3\xa5r tro kr\xc3\xa4ver personifikation av denna moraliska makt, s\xc3\xa5 kan den dock inte fattas som ett absolut v\xc3\xa4sen, d\xc3\xa5 alla v\xc3\xa5ra kunskapsf\xc3\xb6rem\xc3\xa5l m\xc3\xa5ste lyda den lag, som ligger i relationens kategori. Renouviers gud \xc3\xa4r d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r en relativ, \xc3\xa4ndlig gud, och han framkastar rent av som en tankem\xc3\xb6jlighet, att det kunde finnas flera gudar. Detta utesluter dock inte, att hans livs\xc3\xa5sk\xc3\xa5dning har en avgjort religi\xc3\xb6s pr\xc3\xa4gel och att han st\xc3\xa4ller sig mycket f\xc3\xb6rst\xc3\xa5ende till de positiva religionerna, som han tillerk\xc3\xa4nner r\xc3\xa4tten att uppst\xc3\xa4lla trossatser l\xc3\xa5ngt ut\xc3\xb6ver den filosofiska trons r\xc3\xa4ckvidd, bara de inte d\xc3\xa4rvid tr\xc3\xa4der v\xc3\xa5rt f\xc3\xb6rst\xc3\xa5nds fordringar f\xc3\xb6r n\xc3\xa4ra. _NEWLINE_Inom moralfilosofin utg\xc3\xa5r Renouvier fr\xc3\xa5n en individualistisk uppfattning, svarande mot f\xc3\xb6rnekandet inom den teoretiska filosofin av kontinuitetens princip; och han utvecklar sitt kategoriska imperativ f\xc3\xb6rst i de pliktbud, som den enskilda m\xc3\xa4nniskan b\xc3\xb6r lyda till f\xc3\xb6ljd av krafvet p\xc3\xa5 hennes egen personliga utveckling. Men denna isolering av individen \xc3\xa4r m\xc3\xb6jlig endast i abstraktionen. I verkligheten \xc3\xa4r m\xc3\xa4nniskan endast till genom relationer till annat och s\xc3\xa4rskilt till medm\xc3\xa4nniskorna. Det f\xc3\xb6rh\xc3\xa5llande hon b\xc3\xb6r intaga till dessa best\xc3\xa4ms av r\xc3\xa4ttvisans begrepp, som f\xc3\xb6r Renouvier blir moralprincipen. _NEWLINE_Men av r\xc3\xa4ttvisan f\xc3\xb6ljer r\xc3\xa4tten att skydda sig sj\xc3\xa4lv mot kr\xc3\xa4nkningar av andra. Den ideala moralen skulle f\xc3\xb6ruts\xc3\xa4tta, att alla lydde dess bud och s\xc3\xa5lunda ett tillst\xc3\xa5nd av verklig fred r\xc3\xa5dde bland m\xc3\xa4nniskorna. Men d\xc3\xa4rifr\xc3\xa5n \xc3\xa4r vi \xc3\xa4nnu fj\xc3\xa4rran. Den till\xc3\xa4mpade moralen blir d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r enligt Renouvier en krigets moral, i vilken alla moralbud modifieras av r\xc3\xa4ttsskyddets n\xc3\xb6dv\xc3\xa4ndighet, dock alltid med den allm\xc3\xa4nna str\xc3\xa4van att planm\xc3\xa4ssigt steg f\xc3\xb6r steg n\xc3\xa4rma oss fredstillst\xc3\xa5ndet._NEWLINE_Redan innan han utgav sitt arbete \xc3\xb6ver moralvetenskapen, grundlade Renouvier tillsammans med Pillon \xc3\xa5rsskriften "L\xe2\x80\x99ann\xc3\xa9e philosophique" (1868), vars utgivning dock efter tv\xc3\xa5 \xc3\xa5rg\xc3\xa5ngar avbr\xc3\xb6ts genom 1870\xe2\x80\x931871 \xc3\xa5rs krig. Efter freden ombildades \xc3\xa5rsskriften till en tidskrift, La critique philosophique, som i b\xc3\xb6rjan utkom varje vecka (1872\xe2\x80\x931884) och sedan m\xc3\xa5nadsvis (1885\xe2\x80\x931889), och under n\xc3\xa5gra \xc3\xa5r fogades till tidskriften ett supplement "La critique religieuse" (1878\xe2\x80\x931885). I denna tidskrift behandlade Renouvier och Pillon inte bara n\xc3\xa4stan alla filosofins problem, utan ocks\xc3\xa5 alla dagens f\xc3\xb6r Frankrike viktiga fr\xc3\xa5gor, under en outtr\xc3\xb6ttlig str\xc3\xa4van att bidra till f\xc3\xa4derneslandets uppr\xc3\xa4ttelse efter det f\xc3\xb6rkrossande nederlaget. _NEWLINE_Renovier "fyllde", skiver F.A. von Sch\xc3\xa9ele i Nordisk Familjebok, "h\xc3\xa4r samma uppgift som Fichte i Tyskland efter Napoleons segrar, men tyv\xc3\xa4rr med mycket mindre framg\xc3\xa5ng. Som djupaste orsaken till den franska kulturens f\xc3\xb6rsk\xc3\xa4mning bek\xc3\xa4mpade R. den katolska kyrkan, mot hvilken han s\xc3\xb6kte f\xc3\xb6rbund med de franske protestanterna. Flera af dessas representativa m\xc3\xa4n h\xc3\xa4lsade ocks\xc3\xa5 "frit\xc3\xa4nkarna" v\xc3\xa4lkomna och st\xc3\xa4llde sig i tankestrider vid deras sida, men landet i det hela f\xc3\xb6rblef likgiltigt; R:s tankar voro f\xc3\xb6r m\xc3\xa4ngden ej nog l\xc3\xa4ttfattliga och hans moraliska fordringar f\xc3\xb6r str\xc3\xa4nga." _NEWLINE_Von Sch\xc3\xa9ele forts\xc3\xa4tter: "S\xc3\xa5 mycket st\xc3\xb6rre heder f\xc3\xb6r den \xc3\xa5ldrande t\xc3\xa4nkaren, att han ej l\xc3\xa4t sig nedsl\xc3\xa5 af denna motg\xc3\xa5ng, utan \xc3\xa4fven efter tidskriftens nedl\xc3\xa4ggande \xc3\xa5ter och \xc3\xa5ter h\xc3\xb6jde sin manande r\xc3\xb6st, bl. a. som flitig medarbetare i "L\xe2\x80\x99ann\xc3\xa9e philosophique", som \xc3\xa5terupptagits af Pillon." I samarbete med denne utgav han en fransk \xc3\xb6vers\xc3\xa4ttning av f\xc3\xb6rsta delen av Humes "Avhandling om den m\xc3\xa4nskliga naturen" (1878); f\xc3\xb6ljande \xc3\xa5r utgav han en Petit trait\xc3\xa9 de morale (2:a upplagan 1882) som l\xc3\xa4robok f\xc3\xb6r folkskolorna._NEWLINE_N\xc3\xa5gra \xc3\xa5r d\xc3\xa4refter utkom Esquisse d\'une classification syst\xc3\xa9matique des doctrines philosophiques (2 band, 1885\xe2\x80\x931886), Victor Hugo, le po\xc3\xa9te (1893), Philosophie analytique de l\'histoire (4 band, 1896\xe2\x80\x931897), La nouvelle monadologie (i samarbete med Louis Prat, 1899), Les dilemmes de la m\xc3\xa9taphysique pure (1900), Victor Hugo, le philosophe (samma \xc3\xa5r), Histoire et solutions des probl\xc3\xa9mes m\xc3\xa9taphysiques (1901) samt Le personnalisme, suivi d\xe2\x80\x99une \xc3\xa9tude sur la perception externe et la force (1902). _NEWLINE_I dessa sina senare filosofiska skrifter r\xc3\xb6jde Renouvier ett s\xc3\xa5 sm\xc3\xa5ningom allt starkare inflytande av Leibniz. Sj\xc3\xa4lv betraktade han sina ifr\xc3\xa5gavarande uttalanden endast som en konsekvent utveckling av sin neokriticism, men det \xc3\xa4r sv\xc3\xa5rt att f\xc3\xb6rena l\xc3\xa4ran om monaderna som substanser med hans f\xc3\xb6reg\xc3\xa5ende radikala fenomenalism, och \xc3\xa4ven i m\xc3\xa5nga andra h\xc3\xa4nseenden tycker man sig sp\xc3\xa5ra mer eller mindre ol\xc3\xb6sliga mots\xc3\xa4gelser mot hans uttalanden p\xc3\xa5 1850- och 1860-talen. Men sin entusiastiska frihetstro, sin r\xc3\xa4ttvisans moral och sina demokratiska och antikatolska \xc3\xa5sikter blev han alltid obrottsligt trogen. _NEWLINE_"Hans \xc3\xa4rliga, allvarliga t\xc3\xa4nkarpersonlighet \xc3\xa4r imponerande", skriver von Sch\xc3\xa9ele. "Den franska kritiken har klandrat hans stil som tung och oklar; han f\xc3\xb6rsm\xc3\xa5r en Renans eller Caros v\xc3\xa4ltalighet och m\xc3\xa5ste vid sidan af dem f\xc3\xb6refalla klumpig, men detta nog framf\xc3\xb6r allt d\xc3\xa4rf\xc3\xb6r, att han s\xc3\xa5 samvetsgrant blott s\xc3\xb6ker uttrycka sina tankar, l\xc3\xa4mnande st\xc3\xa4mningarna \xc3\xa5 sido. Han kan stundom vara sv\xc3\xa5rbegriplig, men merendels beror detta p\xc3\xa5 tankens djup och sk\xc3\xa4rpa." Renouvier uts\xc3\xa5gs 1900 till ledamot av Acad\xc3\xa9mie des sciences morales et politiques, som samma \xc3\xa5r tilldelat honom ett av sina vetenskapliga pris.'