b'\n_START_ARTICLE_\nGlima\n_START_PARAGRAPH_\nGlima (isl\xc3\xa4ndska: gl\xc3\xadma) \xc3\xa4r en nordisk form av brottning med anor fr\xc3\xa5n vikingatiden som i sin mest k\xc3\xa4nda variant endast har \xc3\xb6verlevt i obruten tradition p\xc3\xa5 Island. Brottningsformen fanns ocks\xc3\xa5 i Sverige hos allmogebefolkningen och kallades d\xc3\xa5 bl.a. f\xc3\xb6r L\xc3\xb6satagsglima, Byxtag eller Ryggkast, men dog ut i b\xc3\xb6rjan av 1900-talet. Glima var s\xc3\xa5ledes en uppvisningssport i Olympiska sommarspelen 1912 i Stockholm. I dagens isl\xc3\xa4ndska glima h\xc3\xa5ller k\xc3\xa4mparna hela tiden i varandras b\xc3\xa4lten och f\xc3\xb6rs\xc3\xb6ker kasta den andre till marken medelst lyft, kast och skrevst\xc3\xb6rtningar. F\xc3\xb6r att m\xc3\xb6jligg\xc3\xb6ra grepp s\xc3\xa5som i \xc3\xa4ldre tiders l\xc3\xb6st sittande kl\xc3\xa4der b\xc3\xa4r ut\xc3\xb6varna nuf\xc3\xb6rtiden ett s\xc3\xa5 kallat glima-b\xc3\xa4lte med remmar om b\xc3\xa4gge l\xc3\xa5ren.\n_START_SECTION_\nEtymologi\n_START_PARAGRAPH_\nNamnet "glima" kommer av ett fornnordiskt ord, "gl\xc3\xadma" som betyder "blixtrande sken" eller "kvick r\xc3\xb6relse" och \xc3\xb6verlever i svenskans "glimma" i danskans "glimre" och i norskans "glimt". I en av de \xc3\xa4ldsta svenska ordb\xc3\xb6ckerna f\xc3\xb6rekommer ordet "glyma" som d\xc3\xa5 betydde "liten strid" eller "kortvarig brottning". P\xc3\xa5 isl\xc3\xa4ndska \xc3\xa4r ordet "gl\xc3\xadma" synonymt med brottning i allm\xc3\xa4nhet, och anv\xc3\xa4nds \xc3\xa4ven n\xc3\xa4r man talar om icke-nordiska brottningsformer som t.ex. "japansk gl\xc3\xadma" som betyder "Ju jutsu". P\xc3\xa5 svenska anv\xc3\xa4nds termen idag framf\xc3\xb6rallt n\xc3\xa4r man refererar till det traditionella "byxtaget" men \xc3\xa4ven om andra inhemska nordiska brottningsformer.\n_START_SECTION_\nNordisk brottning\n_START_PARAGRAPH_\nUrsprungligen fanns det i Norden tre olika former av traditionell brottning; "Ryggtag" (ocks\xc3\xa5 "livtag", "ryggkast" eller "ryggsp\xc3\xa4nna"), "byxtag" (eller "byxkast", d.v.s. den nu normala varianten av glima) och "l\xc3\xb6sa tag" ("kampglima"). Stilarna kan ocks\xc3\xa5 kallas ryggtagsglima, byxtagsglima och l\xc3\xb6satagsglima. "Ryggtaget" var den vanligaste formen och \xc3\xb6verlever \xc3\xa4n idag p\xc3\xa5 Gotland s\xc3\xa5som "ryggkast" i de gutniska lekarna. Den g\xc3\xa5r ut p\xc3\xa5 att b\xc3\xa5da k\xc3\xa4mparna fattar om varandra med ett \xc3\xb6vertag och ett undertag och beh\xc3\xa5ller greppet under hela kampen. Den som faller underst har f\xc3\xb6rlorat. Byxtaget utg\xc3\xa5r, som namnet antyder, fr\xc3\xa5n ett grepp som tas i vardera k\xc3\xa4mpes byxor eller b\xc3\xa4lte. Den som lyckas f\xc3\xa4lla eller kasta den andre till marken har vunnit. B\xc3\xa5de ryggtaget och byxtaget brukar sammanfattas under samlingsnamnet "fasta tag". Den tredje varianten dog ut redan p\xc3\xa5 medeltiden i Sverige och f\xc3\xb6r ca 100 \xc3\xa5r sedan p\xc3\xa5 Island. Det var den mest kamporienterade stilen. H\xc3\xa4r utgick man inte fr\xc3\xa5n ett fast grepp utan var fri att fatta om motst\xc3\xa5ndaren hur som helst, d.v.s. fribrottning. Den som lyckas f\xc3\xa4lla eller kasta sin motst\xc3\xa5ndare till marken och ta sig upp st\xc3\xa5ende f\xc3\xb6rst, vinner. Denna variant har i dag \xc3\xa5teruppst\xc3\xa5tt och f\xc3\xa5tt ett slags ren\xc3\xa4ssans under namnet "kampglima/stridsglima" eller "combat glima".'