b'\n_START_ARTICLE_\nJ\xc3\xbcrgen Aschoff\n_START_PARAGRAPH_\nJ\xc3\xbcrgen Walther Ludwig Aschoff, f\xc3\xb6dd 25 januari 1913 i Freiburg im Breisgau, d\xc3\xb6d d\xc3\xa4r 11 oktober 1998, var en tysk fysiolog. Aschoff uppt\xc3\xa4ckte m\xc3\xa4nniskans inre ur och var en av kronobiologins grundare.\n_START_SECTION_\nLevnad\n_START_PARAGRAPH_\nAschoff, femte barnet till patologen Ludwig Aschoff, som gett namn \xc3\xa5t Aschoff-Tawaras knuta, och hans fru Clara studerade medicin vid universiteten i Bonn och Freiburg. Han disputerade 1937 med avhandlingen Blutalkoholkurve und Gew\xc3\xb6hnung. D\xc3\xa4refter arbetade han under professor Hermann Rein vid institutionen f\xc3\xb6r fysiologi vid Georg-August-universitetet i G\xc3\xb6ttingen. 1944 blev han efter s\xc3\xa5 kallad habilitation docent i G\xc3\xb6ttingen. Aschoff erh\xc3\xb6ll 1947 en chefsposition p\xc3\xa5 institutionen f\xc3\xb6r fysiologi vid universitetet i W\xc3\xbcrzburg. Tv\xc3\xa5 \xc3\xa5r senare \xc3\xa5terv\xc3\xa4nde han till G\xc3\xb6ttingen som professor._NEWLINE_Fr\xc3\xa5n och med 1952 arbetade Aschoff p\xc3\xa5 Max Planck-institutet f\xc3\xb6r medicinsk forskning i Heidelberg. Mellan 1960 och 1981 var han chef p\xc3\xa5 Max-Planck-institutet f\xc3\xb6r beteendefysiologi i Erling-Andechs (Bayern) och vetenskaplig medarbetare p\xc3\xa5 Max-Planck-Gesellschaft._NEWLINE_Aschoff och Hilde Jung, f\xc3\xb6dd 1918, gifte sig 1942. De fick sex barn. 1987 flyttade de till hans f\xc3\xb6r\xc3\xa4ldrahem i Freiburg. D\xc3\xa4r fortsatte han sitt vetenskapliga arbete och publicerade flera arbeten. Aschoff dog 85 \xc3\xa5r gammal efter kortvarig sjukdom.\n_START_SECTION_\nForskning\n_START_PARAGRAPH_\nAschoff forskade kring m\xc3\xa4nniskans och djurs temperaturreglering i G\xc3\xb6ttingen och kartlade d\xc3\xa4rvidlag h\xc3\xa4ndernas och f\xc3\xb6tternas betydelse. Inom ramen f\xc3\xb6r detta arbete fastst\xc3\xa4llde Aschoff 1944 en 24-timmars-rytm av v\xc3\xa4rmestr\xc3\xa5lning fr\xc3\xa5n h\xc3\xa4nder, bland annat genom experiment p\xc3\xa5 djur och p\xc3\xa5 sig sj\xc3\xa4lv. Aschoffs slutsats var att 24-timmars-rytmen var medf\xc3\xb6dd hos f\xc3\xa5glar och d\xc3\xa4ggdjur. P\xc3\xa5 1950-talet involverades Aschoff allt mer i den biologiska rytmforskningen och l\xc3\xa4rde k\xc3\xa4nna tongivande forskare inom detta f\xc3\xa4lt. 1958 tr\xc3\xa4ffade han den brittisk-amerikanske biologen Colin Pittendrigh f\xc3\xb6r f\xc3\xb6rsta g\xc3\xa5ngen. 1960 organiserade de gemensamt ett \xe2\x80\x9eCold Spring Harbor Symposium f\xc3\xb6r biologiska ur\xe2\x80\x9c. D\xc3\xa4r lades den virtuella grundstenen f\xc3\xb6r forskning kring biologisk rytm, som ett \xc3\xa5r senare blev en del av kronobiologin. En viktig del i detta arbete utf\xc3\xb6rdes p\xc3\xa5 Aschoffs Max-Planck-institut i Erling-Andechs, som lockade ett flertal internationella g\xc3\xa4stforskare. Forskningen som utf\xc3\xb6rdes d\xc3\xa4r har bidragit till f\xc3\xb6rst\xc3\xa5elsen av sociomedicinska problem som uppkommer i samband med exempelvis skiftarbete, affektiva st\xc3\xb6rningar, s\xc3\xb6mnst\xc3\xb6rningar, \xc3\xa5ldrande och jetlag. Dessutom lade man d\xc3\xa4r grunden f\xc3\xb6r optimering av farmakologiska behandlingar._NEWLINE_J\xc3\xbcrgen Aschoff erh\xc3\xb6ll flera utm\xc3\xa4rkelser f\xc3\xb6r sitt arbete, bl.a. hedersdoktorat vid universiteten i Ume\xc3\xa5 (1977), Giessen (1982) och Hokkaido (1993), samt hedersmedlemskap i flera akademiska s\xc3\xa4llskap och vetenskapliga pris.\n_START_SECTION_\nPublikationer (urval)\n_START_PARAGRAPH_\n\xc2\xb7       J. Aschoff: Zur Regulationsbreite der physikalischen Temperaturregulation. Pfl\xc3\xbcgers Archiv 249:137-147 (1947)_NEWLINE_\xc2\xb7       J.Aschoff, R.Wever: Kern und Schale im W\xc3\xa4rmehaushalt des Menschen. Naturwissenschaften 45:477-485 (1958)_NEWLINE_\xc2\xb7       J.Aschoff: Exogenous and endogenous components in circadian rhythms. Cold Spring Harb. Symp.quant.Biol. 25:11-28 (1960)_NEWLINE_\xc2\xb7       J.Aschoff: Circadian rhythms in man. Science 148:1427-1432 (1965)_NEWLINE_\xc2\xb7       J.Aschoff (ed.) Circadian Cocks. North-Holland, Amsterdam (1965)_NEWLINE_\xc2\xb7       J.Aschoff (ed.) Handbook of Behavioural Neurobiology Vol. 4. Biological Rhythms. Plenum Press New York (1981)_NEWLINE_\xc2\xb7       J.Aschoff, S.Daan & G.A.Groos (eds.): Vertebrate circadian systems: Structure and physiology. Springer Verlag Berlin (1982)_NEWLINE_\xc2\xb7       J.Aschoff: Circadian parameters as individual characteristics. J. biol. Rhythms 13:123-131 (1998)\n_START_SECTION_\nLitteratur\n_START_PARAGRAPH_\n\xc2\xb7       Eberhard Gwinner: J\xc3\xbcrgen Aschoff: 25.1.1913\xe2\x80\x9312.10.1998. In: Jahrbuch der Max-Planck-Gesellschaft. Vandenhoeck & Ruprecht, G\xc3\xb6ttingen 1999, ISBN 3-525-86129-X, S. 901 ff._NEWLINE_\xc2\xb7       Serge Daan & Eberhard Gwinner: J\xc3\xbcrgen Aschoff (1913\xe2\x80\x931998) Pioneer in biological rythms. Nature 396: 418 (1998)._NEWLINE_\xc2\xb7       Serge Daan: J\xc3\xbcrgen Aschoff 1913-1998: A life of duty, wit and vision. In: K.Honma, S.Honma (eds.) Zeitgebers, Entrainment and Masking of the circadan system. Hokkaido University Press, Sapporo, pp.\xc2\xa017\xe2\x80\x9347 (2001) \xe2\x80\x93 with complete bibliography.'