b'\n_START_ARTICLE_\nFU Orionis-variabel\n_START_PARAGRAPH_\nI stj\xc3\xa4rnutveckling \xc3\xa4r en FU Orionis-variabel (\xc3\xa4ven FU Orionis-objekt, eller FUor) en stj\xc3\xa4rna i utvecklingsstadiet f\xc3\xb6re huvudserien, som visar en extrem f\xc3\xb6r\xc3\xa4ndring i magnitud och spektraltyp. Ett exempel \xc3\xa4r stj\xc3\xa4rnan V1057 Cyg, som blev 6 enheter ljusare och gick fr\xc3\xa5n spektraltyp dKe till superj\xc3\xa4tte typ F. Denna grupp av stj\xc3\xa4rnor \xc3\xa4r uppkallade efter deras typstj\xc3\xa4rna, FU Orionis._NEWLINE_Den nuvarande modellen utvecklades fr\xc3\xa4mst av Lee Hartmann, och Scott Jay Kenyon kopplar FU Orionis-flaren till abrupt massa\xc3\xb6verf\xc3\xb6ring fr\xc3\xa5n en stoftskiva till en ung, T Tauri-stj\xc3\xa4rna med liten massa. Masstillv\xc3\xa4xten f\xc3\xb6r dessa objekt ber\xc3\xa4knas vara omkring 10\xe2\x81\xbb\xe2\x81\xb4 solmassor per \xc3\xa5r. Startskedet hos dessa utbrott p\xc3\xa5g\xc3\xa5r vanligen i storleksordningen ett \xc3\xa5r, men kan vara mycket l\xc3\xa4ngre. Livsl\xc3\xa4ngden f\xc3\xb6r denna fas av h\xc3\xb6g tillv\xc3\xa4xt och stark magnitud \xc3\xa4r i storleksordning decennier. Under en relativt kort tidsperiod, som \xc3\xa5r 2015 har dock inget FU Orionis-objekt kunnat observeras som avslutat. Genom att j\xc3\xa4mf\xc3\xb6ra antalet FUor-utbrott med stj\xc3\xa4rnbildningstakten i solsystemets n\xc3\xa4rhet uppskattas det att den genomsnittliga unga stj\xc3\xa4rnan genomg\xc3\xa5r ca 10-20 FUor-utbrott under sin livstid._NEWLINE_Prototyperna i denna klass \xc3\xa4r: FU Orionis, V1057 Cygni, V1515 Cygni, och den omslutna protostj\xc3\xa4rnan V1647 Orionis,  som startade i januari 2004.'