b'\n_START_ARTICLE_\nLily Pons\n_START_SECTION_\nBiografi\n_START_PARAGRAPH_\nPons studerade f\xc3\xb6rst piano vid Paris konservatorium och vann ett f\xc3\xb6rstapris vid 15 \xc3\xa5rs \xc3\xa5lder. Vid b\xc3\xb6rjan av f\xc3\xb6rsta v\xc3\xa4rldskriget 1914, flyttade hon med sin mamma och lillasyster Juliette till Cannes d\xc3\xa4r hon spelade piano och sj\xc3\xb6ng f\xc3\xb6r soldater p\xc3\xa5 mottagningar som gavs till st\xc3\xb6d f\xc3\xb6r de franska trupperna och p\xc3\xa5 det ber\xc3\xb6mda Hotel Carlton som hade f\xc3\xb6rvandlats till ett sjukhus d\xc3\xa4r hennes mor arbetade som volont\xc3\xa4r sjuksk\xc3\xb6terska._NEWLINE_\xc3\x85r 1930 gifte sig Pons med August Mesritz, en framg\xc3\xa5ngsrik f\xc3\xb6rl\xc3\xa4ggare, och tillbringade de kommande \xc3\xa5ren som hemmafru. \xc3\x84ktenskapet slutade dock i skilsm\xc3\xa4ssa 1933. \xc3\x85r 1925, uppmuntrad av sopranen Dyna Beumer och Mesritz, som gick med p\xc3\xa5 att finansiera hennes s\xc3\xa5ngkarri\xc3\xa4r, b\xc3\xb6rjade hon ta s\xc3\xa5nglektioner i Paris under Alberto de Gorostiaga. Hon studerade senare s\xc3\xa5ng med Alice Zeppilli i New York._NEWLINE_Pons blev naturaliserad medborgare i USA 1940. Fr\xc3\xa5n 1938 till 1958 var hon gift med dirigenten Andr\xc3\xa9 Kostelanetz. Hon dog av cancer i bukspottsk\xc3\xb6rteln i Dallas, Texas, i \xc3\xa5ldern 77. Hennes kvarlevor f\xc3\xb6rdes tillbaka till sin f\xc3\xb6delseort och hon \xc3\xa4r begravd i Cimeti\xc3\xa8re du Grand Jas i Cannes.\n_START_SECTION_\nKarri\xc3\xa4r\n_START_PARAGRAPH_\nPons gjorde framg\xc3\xa5ngsrikt sin operadebut i titelrollen av L\xc3\xa9o Delibes "Lakm\xc3\xa9 p\xc3\xa5 Mulhouse 1928 och fortsatte med att sjunga flera koloraturroller i franska provinsiella operahus. Hon uppt\xc3\xa4cktes d\xc3\xa5 av den dramatenoren och impressarion Giovanni Zenatello, som tog henne till New York d\xc3\xa4r hon provspelade f\xc3\xb6r Giulio Gatti-Casazza, chef f\xc3\xb6r Metropolitan Opera. Metropolitan beh\xc3\xb6vde en koloraturstj\xc3\xa4rna efter pensioneringen av Amelita Galli-Curci i januari 1930. Gatti-Casazza engagerade Pons omedelbart och hon undertecknade ocks\xc3\xa5 ett skivkontrakt med RCA Victor._NEWLINE_Pons gjorde lyckade framtr\xc3\xa4danden och blev stj\xc3\xa4rna och \xc3\xa4rvde de flesta av Galli-Curcis viktiga koloraturroller. Hennes karri\xc3\xa4r efter denna tidpunkt kom fr\xc3\xa4mst i USA._NEWLINE_Pons var huvudsopran vid Metropolitanoperan i trettio \xc3\xa5r och framtr\xc3\xa4dde ca 300 g\xc3\xa5nger i tio roller fr\xc3\xa5n 1931 till 1960. Hennes mest frekventa framtr\xc3\xa4danden var som Lucia (93 f\xc3\xb6rest\xc3\xa4llningar), Lakm\xc3\xa9 (50 f\xc3\xb6rest\xc3\xa4llningar), Gilda i Verdis Rigoletto (49 f\xc3\xb6rest\xc3\xa4llningar), och Rosina i Rossinis Barberaren i Sevilla (33 f\xc3\xb6rest\xc3\xa4llningar). Hon drog en rekordpublik p\xc3\xa5 \xc3\xb6ver 300 000 till Chicagos Grant Park Music Festival 1939 vid en gratiskonsert._NEWLINE_Pons gjorde ocks\xc3\xa5 g\xc3\xa4stspelat p\xc3\xa5 Op\xc3\xa9ra Garnier i Paris, Covent Garden i London, La Monnaie i Bryssel, Teatro Col\xc3\xb3n i Buenos Aires, vid Chicago Opera och San Francisco Opera. Hennes sista operaframtr\xc3\xa4dande var som Lucia till Edgardo av en tjugoett \xc3\xa5r gammal Pl\xc3\xa1cido Domingo 1962 vid Fort Worth Opera. Hon fortsatte att sjunga konserter fram till 1973.\n_START_SECTION_\nRadio, TV och film\n_START_PARAGRAPH_\nPons medverkade i tre filmer f\xc3\xb6r RKO Pictures: I Dream Too Much (1935) med Henry Fonda, That Girl from Paris (1936) och Hitting a New High (1937). Hon framf\xc3\xb6rde ocks\xc3\xa5 1947 en aria i filmen Carnegie Hall._NEWLINE_Ut\xc3\xb6ver filmerna f\xc3\xb6r RKO gjorde hon inspelningar, mestadels p\xc3\xa5 RCA Victor och Columbia, av vilka m\xc3\xa5nga finns p\xc3\xa5 CD.'