b'\n_START_ARTICLE_\nWilhelm Heinse\n_START_PARAGRAPH_\nJohann Jakob Wilhelm Heinse, f\xc3\xb6dd den 15 februari 1749 i Th\xc3\xbcringen, d\xc3\xb6d den 22 juni 1803 i Aschaffenburg, var en tysk f\xc3\xb6rfattare. Han tillh\xc3\xb6rde Sturm und Drangtiden._NEWLINE_Heinse var under sina ungdoms\xc3\xa5r omfattad med mycken tillgivenhet av Wieland och Gleim. En tid f\xc3\xb6ljde han en \xc3\xa4ventyrare, kapten von Liebenstein, som hade ett olyckligt inflytande p\xc3\xa5 honom, samt kallades 1774 av Johann Georg Jacobi att delta i redaktionen av tidskriften "Iris" i D\xc3\xbcsseldorf. Bes\xc3\xb6ken i denna stads tavelgallerier v\xc3\xa4ckte Heinses konstsinne, och 1780-84 fick han, med underst\xc3\xb6d av Jacobi, vistas i Italien. D\xc3\xa4refter tr\xc3\xa4dde han i tj\xc3\xa4nst hos kurfursten av Mainz, vilken utn\xc3\xa4mnde honom till "lektor" (1787) samt hovr\xc3\xa5d och bibliotekarie i Aschaffenburg (1789)._NEWLINE_Efter debuten med en volym Sinngedichte (1771) f\xc3\xb6ljde \xc3\xb6vers\xc3\xa4ttningarna Begebenheiten des Enkolp (1773) fr\xc3\xa5n Petronius, Die Kirschen (samma \xc3\xa5r) fr\xc3\xa5n Dorat och Laidion (1774) samt prosatolkningen av Det befriade Jerusalem och Orlando furioso. Heinses tre romaner, Ardinghello, oder die gl\xc3\xbcckseligen Inseln (1787), Hildegard von Hohenthal (1795-1796) och Anastasia und das Schachspiel (1803), \xc3\xa4r fulla av estetiska resonemang, som p\xc3\xa5 flera st\xc3\xa4llen alldeles \xc3\xb6verflyglar ber\xc3\xa4ttelsen, men i geng\xc3\xa4ld bjuder p\xc3\xa5 en rikedom av fina iakttagelser och en konstuppfattning, som \xc3\xa4r modernare och mer utvecklad \xc3\xa4n b\xc3\xa5de Winckelmanns och Lessings._NEWLINE_Framst\xc3\xa4llningen \xc3\xa4r gl\xc3\xb6dande f\xc3\xa4rgstark; i tillfredsst\xc3\xa4llandet av de sinnliga beg\xc3\xa4ren utmynnar Heinses l\xc3\xa4ra, som \xc3\xa4r en utl\xc3\xb6pare av genitidens \xc3\xa5sk\xc3\xa5dning. Litter\xc3\xa4rt utg\xc3\xa5r Heinse delvis fr\xc3\xa5n Wieland, men \xc3\xb6vertr\xc3\xa4ffade denne i uttryckets kraft. Hans Briefe \xc3\xbcber die D\xc3\xbcsseldorfer Galerie (i Wielands "Merkur", 1776) \xc3\xa4r m\xc3\xb6nster av konstkritik och konstbeskrivning. Laube utgav hans S\xc3\xa4mmtliche Schriften (1838).'