b'\n_START_ARTICLE_\nDiadempipare\n_START_SECTION_\nUtseende\n_START_PARAGRAPH_\nDiadempiparen \xc3\xa4r en liten kompakt pipare, 16,5\xe2\x80\x9319 centimeter l\xc3\xa5ng. Den \xc3\xa4r pregnant tecknad med svart huvud, vitt streck ovan \xc3\xb6gat, halsen kastanjef\xc3\xa4rgad, strupen vit, br\xc3\xb6stet svartbandat och buken vit. Vingarna \xc3\xa4r relativt korta. F\xc3\xa5geln har en f\xc3\xb6r pipare l\xc3\xa5ng och smal n\xc3\xa4bb som snarare p\xc3\xa5minner om en vadare i Calidris.\n_START_SECTION_\nEkologi\n_START_PARAGRAPH_\nDiadempiparen h\xc3\xa4ckar i h\xc3\xb6gl\xc3\xa4nt terr\xc3\xa4ng, 3.500-5.000 meter \xc3\xb6ver havet i den s\xc3\xa5 kallade punazonen. Den trivs p\xc3\xa5 vattensjuk mossig tundra och myrar, framf\xc3\xb6r allt Distichia-myrar, men ocks\xc3\xa5 p\xc3\xa5 grus eller gr\xc3\xa4s i flodsl\xc3\xa4tter och n\xc3\xa4ra sj\xc3\xb6ar. Den l\xc3\xa4gger tv\xc3\xa5 olivgr\xc3\xa5 \xc3\xa4gg med svarta fl\xc3\xa4ckar, mellan oktober och december i Chile, i januari i Bolivia. Efter h\xc3\xa4ckning r\xc3\xb6r den sig ned\xc3\xa5t, till cirka 2.000 meter \xc3\xb6ver havet.\n_START_SECTION_\nUtbredning och systematik\n_START_PARAGRAPH_\nF\xc3\xa5geln f\xc3\xb6rekommer vid myrar p\xc3\xa5 h\xc3\xb6g h\xc3\xb6jd fr\xc3\xa5n s\xc3\xb6dra Peru till v\xc3\xa4stra Argentina och Chile. Den placeras som enda art i sl\xc3\xa4ktet Phegornis. DNA-studier visar att den \xc3\xa4r n\xc3\xa4rmast sl\xc3\xa4kt med rostbr\xc3\xb6stad pipare (Charadrius modestus).\n_START_SECTION_\nStatus\n_START_PARAGRAPH_\nDiadempiparen \xc3\xa4r f\xc3\xa5talig, med en v\xc3\xa4rdspopulation p\xc3\xa5 endast 10.000 individer. Det medf\xc3\xb6r att internationella naturv\xc3\xa5rdsunionen IUCN kategoriserar arten som n\xc3\xa4ra hotad \xc3\xa4ven om den \xc3\xb6kar i antal och bed\xc3\xb6ms vara relativt ohotad p\xc3\xa5 grund av sitt h\xc3\xb6galpina leverne.\n_START_SECTION_\nNamn\n_START_PARAGRAPH_\nF\xc3\xa5gelns vetenskapliga artnamn hedrar David William Mitchell (1813-1859), engelsk zoolog, konstn\xc3\xa4r och sekreterare vid Zoological Society of London 1847-1859.'