Зінаї́да Вла́сівна Вікторже́вська ( , Кам'янець-Подільський — 8 листопада 1985, Київ) — українська живописиця. Членкиня Спілки художників України (від 1938 року; нині — Національна спілка художників України).

Біографія 

1930 року закінчила факультет живопису Київського художнього інституту (нині НАОМА — Національна академія образотворчого мистецтва і архітектури; майстерня Федора Григоровича Кричевського; серед учителів — Лев Юрійович Крамаренко, Віктор Никандрович Пальмов, Андрій Іванович Таран).

Працювала у театральній майстерні четвертого Мистецького об'єднання «Березіль» (1923—1924), художницею на доломітному Артемівському заводі (нині Луганської області, 1929), викладачкою Луганської трудової школи (1930), режисеркою-мультиплікаторкою на Київській кінофабриці «Українфільм» (1930—1933).

Від 1935 року брала участь у художніх виставках. Учасниця республіканських і всесоюзних виставок. Улітку 2003 року відбулася посмертна персональна виставка живопису Вікторжевської у Національному музеї Тараса Шевченка в Києві.

Творчість 

Основний жанр Вікторжевської — станкове малярство реалістично-імпресіоністичного напряму (портрети діячів української культури, натюрморти, пейзажі, тематичні картини).

Особливість натюрмортів Вікторжевської — синкретичність, органічне поєднання в одній композиції портрета та натюрморту. Улюблені мотиви — квіти та яблука, які з портретами дітей створюють асоціативний ряд, що об'єднується оптимістичним настроєм, темою краси й повноти життя.

Роботи зберігаються в Національному художньому музеї, Харківському та Дніпропетровському музеях українського мистецтва, Сумському художньому музеї, Шевченківському національному заповіднику в Каневі Черкаської області, Кам'янець-Подільському історичному музеї-заповіднику.

Твори 

 «Комсомольський карнавал», «На дитячому майданчику» (1935).
 «Після роботи» (1937).
 «Т. Шевченко читає поему "Сон"» (1939).
 «Червоні маки» (1945).
 «Мати-партизанка».
 «За рідну землю» (1947).
 «У прифронтовій хаті» (1951).
 «Півонії» (1953).
 «П. А. Грабовський у Тобольську» (1954).
 «Музична п'єса» (1957).
 «Квіти і яблука» (1958).
 «Бузок, тюльпани і конвалії» (1959).
 «Півонії і жасмин на блакитному» (1962).
 Портрети:
 «Дівчинка у віночку» (1940),
 співачки М. Вікторжевської (1941),
 партизанів Грабчака та Сніжко, «Юний музикант», «Автопортрет» (усі — 1945),
 «Автопортрет у синьому» (1949),
 «Дівчина в українському вбранні» (1953),
 «Автопортрет у бордовому» (1955),
 В. Ласкавого (1961),
 Б. Лятошинського, Г. Петрашевич (обидва — 1962),
 Н. Деренівської-Марущенко (1965),
 О. Іваненко з онукою (1973).
 Серія на тему драми-феєрії «Лісова пісня» Лесі Українки (1947).

Література 
 
 Слободянюк П. Я. Культура Хмельниччини. — Хмельницький, 1995. — С. 285.
 Загаєцька О. В. Вікторжевська Зінаїда Власівна //  — С. 536—537.
 Кушнір Борис. Художники і мистецтвознавці з Кам'янця // Прапор Жовтня (Кам'янець-Подільський). — 1973. — 2 березня. — С. 3.
 Сандул В. У пошуку героїчного: Наші славетні // Прапор Жовтня. — 1985. — 2 березня. — С. 4.
 Загаєцька О. Мовою гармонії. Зінаїда Вікторжевська // Образотворче мистецтво. — 2000. — № 1.
 Зінаїда Вікторжевська. Живопис: Каталог. — Львів, 2002.
 Гуринова А. Квіти і діти Зінаїди Вікторжевської // Літературна Україна. — 2003. — 11 серпня.
 Хрущак М. З мистецької скрині // Книжник. — 2003. — № 11.

Уродженці Кам'янця-Подільського
Українські художники
Члени Національної спілки художників України
Випускники НАОМА
Українські художниці