Фаті́мська таємни́ця — серія видінь та пророцтв дані Пресвятою Дівою Марією трьом португальським пастушкам (Люсії Сантос, Франсишку й Жасінті Марту) під час третього об'явлення 13 липня 1917 року. Таємниця складається з трьох частин.

Невід'ємною частиною Фатімської таємниці стали подальші індивідуальні видіння сестри Люсії: 10 грудня 1925 р. в домі сестер Доротіян (м. Понтеведра) — Пресвята Діва з Дитятком Ісусом; 15 лютого 1926 р. в Понтеведра — Дитя Ісус; 17 грудня 1927 р. в каплиці сестер Доротіян, м. Туй — Ісус Христос; 13 червня 1929 р. — Пресвята Трійця й Непорочне Серце Марії; 30 травня 1930 р. — Ісус Христос; 1943 р. — Ісус Христос; тощо.

Загальна інформація

Інформація про першу та другу частини 

Після візії Фатімської таємниці, Богородиця наказала нікому про це не розповідати (окрім Франциско). Діти сумлінно виконували цей наказ. Невдовзі помирають Франциско (1919 року) та Жасінта (1920 року) й Люсія стає єдиним свідком нерозкритої Таємниці. Окрім Фатімського об'явлення важливою частиною її життя стають індивідуальні видіння Ісуса Христа й Діви Марії.

Перебуваючи в стінах монастиря, с. Люсія продовжувала зберігати Фатімську таємницю. 1927 року, отримавши наказ від свого сповідника письмово розповісти про Таємницю, сестра Люсія не знала як вчинити. В будь-якому випадку вона б порушувала свою обітницю послуху або перед Дівою Марією, або перед Церквою. 17 грудня 1927 року сестра підійшла до кивота в каплиці сестер Доротіян, щоб запитати про це Ісуса Христа. Наступної миті вона почула голос:

12 вересня 1935 року, при ексгумації останків Жасінти, констатувалося, що її обличчя збереглося нетлінним. З цієї нагоди Єпископ Лейрії, Жозе Альвес Коррея да Сільва (José Alves Correia da Silva), вислав сестрі Люсії фотокартку. У відповідь, вона подякувала та згадала про чесноти своєї кузени. Згодом, на прохання єпископа, Люсія написала все що знала про життя Жасінти. Таким чином, у грудні 1935 року з'явився перший рукопис (I Спогад).

У квітні 1937 року о. Айреш да Фонсека (Ayres da Fonseca) зауважив єпископу Лейрії, що перша розповідь сестри дозволяє припустити існування іншої цікавої інформації, про яку ще не відомо. Прелат видав нове розпорядження для с. Люсії — написати історію її життя. У період з 7 по 21 листопада 1937 року був створений II Спогад, де вже згадуються появи Богородиці та Ангела Миру.

1941 року канонік Ґамбала де Олівейра (Galamba de Oliveira) готував до друку нове видання книги про Жасінту й єпископ Жозе да Сільва запропонував Люсії пригадати невідомі раніше факти з життя її кузени. 31 серпня 1941 року датований III Спогад, у якому сестра вирішила відкрити дві перші частини Фатімської таємниці. Здивований таким несподіваним кроком черниці, Ґамбала де Олівейра вимагає від Єпископа, щоб він наказав с. Люсії відкрити всю інформацію. Жозе да Сільва зайняв нейтральну позицію. Він лише запропонував сестрі повністю описати історію всіх появ. 8 грудня 1941 року був закінчений IV Спогад. Він містить все з того, що знала та змогла згадати сестра Люсія (окрім третьої частини Таємниці).

Інформація про третю частину 

На початку червня 1943 року, перебуваючи в монастирі сестер Доротіян в місті Туй, Люсія захворіла на плеврит. Спершу хвороба здавалася несерйозною, потім почала швидко прогресувати. Ситуація була критична, що сильно занепокоїло Єпископа Жозе да Сільва. В разі смерті очевидиці, третя частина таємниці була б назавжди втрачена, а розголошувати її в той час вона не збиралася. Канонік Ґамбала де Олівейра, радник та товариш єпископа, запропонував вихід із цієї ситуації: просити сестру негайно записати інформацію, помістити в конверт та запечатати. Коли прийде час, відкрити і оприлюднити.

15 вересня 1943 року Єпископ Лейрії відвідав прикуту до ліжка сестру та запропонував їй записати Таємницю, якщо вона сама того бажає. У відповідь Люсія сказала, що не хоче брати на себе відповідальність за такі дії без Божого дозволу або офіційного, письмового наказу Єпископа. В середині жовтня 1943 року Жозе Альвес да Сільва видав черниці офіційний дозвіл на запис третьої частини Фатімської таємниці.

Сестра Люсія тричі протягом двох із половиною місяців безуспішно намагалася записати пророцтво Богородиці. Кожен раз їй заважали якісь труднощі або внутрішні протиріччя. На Святвечір, 24 грудня 1943 року вона написала Апостольському адміністратору м. Туй о. Антоніо Гарсії (Don Antonio Garcia), що досі не може цього зробити. 2 січня 1944 року Діва Марія з'явилася Люсії. Богородиця її підтримала та повідомила, що Бог дозволяє записати Таємницю. 9 січня 1944 року сестра Люсія написала Єпископу:

Текст останньої частини Таємниці с. Люсія поклала в конверт, який запечатала та адресувала Єпископу Лейрії. Конверт поклала в записну книжку. Очевидиця відмовилася пересилати документи поштою або віддавати їх в руки будь-кому, окрім єпископа. 17 червня 1944 року в місті Валенса сестра Люсія зустрілася з титулярним Єпископом Ґурзи (Мануїл Марія Ферейра да Сільва) і передала йому записник із конвертом. Ввечері того ж дня Мануїл да Сільва передав документи єпископу Лейрії (Жозе Альвес Коррейра да Сільва), який в той час перебував у своїй заміській резиденції «La Formiguera» недалеко від м. Браґа. Після цього Жозе да Сільва перевіз документи до єпископського палацу Лейрії.

За заявами Люсії, зміст Таємниці не можна було опубліковувати до її смерті або до 1960 року, в залежності від того, що настане раніше. Згідно з іншою її заявою, таємницю необхідно було оприлюднити 1960 року. Також, отримавши Таємницю, єпископ Лейрії мав право її прочитати й винести на загал під свою відповідальність, але відмовився.

Ще 1944 року Жозе да Сільва запропонував переказати документи до Ватикану, але, за свідченнями кардинала Альфредо Оттавіані (), отримав розпорядження зберігати їх в єпископській курії в Лейрії. 8 грудня 1945 року єпископ Жозе да Сільва поклав запечатаний конверт Люсії в більший конверт, запечатав воском і підписав:

На початку 1957 року Свята Палата витребувала від курії Лейрії переслати до Ватикану конверт сестри Люсії, її записник та фотокопії всіх листів. 16 березня 1957 року єпископ Лейрії передав документи своєму помічнику, єпископу Жоао Перейра Венансіо (João Pereira Venâncio), для їх подальшого транспортування. Перед цим, Жозе да Сільва, незважаючи на прохання єп. Венансіо розкрити конверт і прочитати Таємницю, вкотре відмовився це зробити.

Отримавши документи для передачі Апостольському Нунцію в Лісабоні, єп. Жоао Перейра Венансіо скористався нагодою і дослідив їх. Він просвітив конверт та занотував свої спостереження. В середині великого конверту (єпископського) був менший (с. Люсії); в малому конверті (12х18 см) був один аркуш паперу (9х14 см) з полями ¾ см та 20-25 рядків тексту.
У квітні 1957 року Фернандо Сенто (Апостольський Нунцій в Лісабоні) вручив документи Папі Римському Пію XII. Невдовзі Папа помер, залишивши конверт запечатаним. Важливо зазначити, що існують розбіжності, коли саме документи доставили в Святу Палату. Офіційну версію Ватикану озвучив кардинал Тарчізіо Бертоне — 4 квітня 1957 року. Хоча, Frère François говорить таке:

Критики Ватикану стверджують, що обидві дати справжні, оскільки стосуються двох різних текстів пов'язаних із третім пророцтвом.

28 жовтня 1958 року наступним Папою став Іван XXIII. За свідченнями єпископа Capovilla, 17 серпня 1959 року Папа розкрив конверт та спробував прочитати Таємницю, але не зміг самостійно розтлумачити специфічні вирази португальського діалекту. Через кілька днів перекладач Секретаріату, Paulo José Tavares прочитав текст таємниці Івану XXIII та його духівнику. З іншого боку, кардинал Оттавіані говорить, що конверт було розкрито та прочитано 1960 року і Папа без проблем сам його переклав. На думку Антоніо Соцці () та інших критиків, це знову вказує на існування двох різних текстів, що стосуються третьої частини Таємниці. Після ознайомлення, Папа сказав, що таємниця не стосується його понтифікату та нехай її оцінюють інші. 8 лютого 1960 року Ватикан офіційно заявив, що не буде оприлюднювати третю частину Фатімської таємниці:

1 жовтня 1963 року в німецькій щотижневій газеті «Нова Європа» («Neues Europa») був опублікований текст, який, як заявлялося, розкриває основний зміст прихованого пророцтва. Автор публікації — Louis Emrich. Основні тези: сатана в Церкві; протистояння між єпископами; духовна темрява та занепад Церкви; ще гірша світова війна в 2 пол. XX ст.; багатомільйонні жертви за короткий час; постапокаліптичне суспільство.

Зміст публікації відразу викликав хвилю критики. Хоча, були й пропоненти. Серед них — отець Messias D. Coelho, професор семінарії в м. Фундан (Португалія) й редактор релігійної газети «Послання Фатіми». Анонімні джерела у Ватикані, обізнані з листом Люсії, повідомили йому, що обидва тексти дуже сильно схожі за змістом. Монсеньйор , католицький теолог та працівник Ватиканської Курії, розповів про діалог, свідком якого він став. Отець Mastrocola, директор релігійного інформаційного бюлетеня «Santa Rita», попросив кардинала Аттавані дати дозвіл на передрук публікації із газети «Нова Європа». У відповідь кардинал сказав, щоб він видав стільки копій, скільки зможе, бо Діва Марія наказала зробити це ще 1960 року. 1981 року вдова Louis Emrich в інтерв'ю професору Hans Bender сказала, що її чоловік, перед тим як написати статтю, протягом довгого часу спілкувався зі «священиком із Рима». В жовтні 1981 року Папа Іван-Павло II проводив зустріч із інтелектуалами в м. Фульда. На запитання, чи не варто оприлюднити третю таємницю він відповів:

Наступники Івана XXIII, понтифіки Павло IV та Іван Павло I читали таємницю, але жоден не наважився її відкрити. Лише через 83 роки після об'явлення в Кова да Ірія (Фатіма), під кінець понтифікату Іван Павла II, Церква зняла заборону на публікацію останнього пророцтва Фатіми.

13 травня 2000 року кардинал Анджело Содано заявив, що остання таємниця нарешті буде розкрита. Вона була опублікована 26 червня 2000 року. Тексти всіх трьох частин Фатімської таємниці розміщені на офіційному вебсайті Ватикану.

У травні 2017 року ТСН підготував випуск, у якому розповідалося про фатімську таємницю.

Перша частина 
Перша частина Таємниці: видіння пекла.

Видіння тривало лише мить, але, за словами Люсії, якби не обіцянка Небесної Матері забрати їх до Неба, вони померли б із переляку й жаху.

Друга частина 

Друга частина Таємниці: про почитання Непорочного Серця Марії, закінчення Першої світової війни, присвячення Росії; про можливий початок Другої світової війни та загрозу поширення комунізму по всьому світу.

Третя частина 
Третя частина Таємниці (офіційна): про переслідування християн у XX ст. та замах на вбивство Папи Римського.

Суперечки довкола третьої частини

Офіційна позиція Церкви 

Основні тези офіційної позиції Ватикану: не існує іншого тексту, окрім того, що був опублікований; зміст Таємниці належить до минулого, оскільки замах на Папу відбувся та СРСР розпався; всі прохання Діви Марії Фатімської були виконані; не існує окремої кризи Церкви, але глобальна духовна зневіра тощо.

Пропоненти офіційної версії: кардинал Анджело Содано, кардинал Тарчізіо Бертоне, кардинал Даріо Кастрильйон Ойос (), кардинал Йозеф Ратцінгер (нині Папа-емерит Бенедикт XVI), журналіст Джузеппе Де Карлі (Giuseppe De Carli) та інші.
 У своїй заяві Содано зазначив, що таємниця була про переслідування християн у XX столітті, яке завершилося невдалим замахом на Папу Іоанна Павла II 13 травня 1981 року.
 Поряд з текстом таємниці, тодішній кардинал Йозеф Ратцінгер (згодом Папа Бенедикт XVI) опублікував богословські коментарі, в яких говориться, що: «Уважне прочитання тексту так званого третього секрету Фатіми … ймовірно, розчарує чи здивує після всіх спекуляцій навколо неї. Жодна велика таємниця не розкривається, так само як і не відкривається майбутнє».

Після пояснення відмінностей між публічними і приватними одкровеннями, він застерігає людей, щоб вони не бачили в повідомленні визначену майбутню подію: «Мета видіння не показувати фільм про безповоротно фіксоване майбутнє. Його сенс якраз протилежний: воно покликане мобілізувати сили змін у правильному напрямку. Тому ми повинні повністю не враховувати фаталістичні пояснення "таємниці", такі як, наприклад, стверджують, що потенційний вбивця 13 травня 1981 р. був лише знаряддям божественного плану, керованого Провидінням і тому не міг діяти вільно, або інші подібні ідеї у зверненні. Швидше за все, видіння говорить про небезпеки і про шляхи порятунку від них».

Потім він переходить до обговорення про символічної природи зображення, зазначивши, що: «Заключна частина "секрету" використовує зображення, які Люсія, можливо, бачила в молитовних книгах і які черпають своє натхнення з давніх інтуїцій віри».

Що ж до змісту повідомлення: «Що залишилося вже очевидне, коли ми почали наші роздуми з тексту "секрету": заклик до молитви, як шлях "порятунку душі" і, аналогічно, заклик до покаяння та навернення».

Критика та інші думки 
Основні тези критики: офіційний текст не є той, який с. Люсія передала в конверті; ймовірно, існують два різні тексти: перший на 25 ліній, другий (офіційний) на 62 лінії; Фатімська таємниця говорить про події теперішні та майбутні; головний посил Пророцтва — криза в Церкві, що йде від найвищого духовенства тощо.

Опоненти офіційної версії: Антоніо Соцці (), отець Paul Kramer, отець Gregory Hesse, отець , , , John Salza, Солідео Паоліні (Solideo Paolini), Вітторіо Мессорі та інші. До цього розділу також можна віднести прізвища людей, які впродовж десятиліть робили заяви та припущення, що, згодом, не збіглися з офіційною позицією Ватикану. В цій категорії переважно є теологи та представники духовенства, оскільки вони мали відповідні зв'язки й ширший доступ до документів: д-р Антоніо Бореллі (António Augusto Borrelli Machado), о. Антоніо Марія Мартінес, отець Augustine Fuentes, отець Joaquin Alonso, єпископ Alberto Cosme do Amaral, кардинал Маріо Луїджі Чаппі (), архієпископ Лоріс Каповілла () etc.

 Отець Йозеф Швейгл (Joseph Schweigl) — австрійський єзуїт, викладач Григоріанського університету та Русікума (). 1952 року він отримав дозвіл від Папи Пія XII зустрітися з сестрою Люсією та поставити їй «приблизно 31 запитання стосовно присвячення Росії». 2 вересня 1952 року він провів інтерв'ю з очевидицею. Після свого повернення до Рима о. Йозеф сказав:

 

 Конгрегація Доктрини Віри заборонила публікацію інтерв'ю отця Йозефа Швейгла з сестрою Люсією.

 Д-р Солідео Паоліні (Solideo Paolini) — італійський журналіст, письменник; консультант «Фатіма Центр» в Римі. 5 липня 2006 року в місті Сотто-іль-Монте журналіст Солідео Паоліні мав розмову з архієпископом Лорісом Каповілла. Стосовно запитань про Фатімську таємницю прелат сказав:

 

 Наприкінці зустрічі було домовлено переслати питання поштою в письмовому вигляді. В суботу 8 липня 2006 року журналіст відіслав запитання. 18 липня, також поштою, Паоліні отримав відповідь архієпископа. Ввечері того ж дня, о 18 год. 45 хв., журналіст зателефонував архиєп. Каповіллі, щоб подякувати та уточнити інформацію, коли саме Папа Павло VI прочитав записи Люсії:

 

 Кардинал Альфредо Оттавіані () — Секретар (Про-Префект) Конгрегації Доктрини Віри з 1959 по 1968 рр. 11 лютого 1967 року під час прес-конференції в Римі кардинал Оттавіані зазначив стосовно с. Люсії та Пророцтва: «Вона записала його на аркуші паперу …». 1976 року теж саме заявив о. Хоакін Алонсо: «Люсія сказала нам, що написала його на аркуші паперу, …». Також відомі спостереження єпископа Жоао Перейра Венансіо 1957 року. Він стверджував, що в конверті сестри Люсії був звичайний аркуш паперу з боковими полями та текстом на 20-25 рядків. Беручи все вище сказане до уваги, критики зазначають, що офіційний текст третьої частини Таємниці написаний на 4 аркушах без полів та має об'єм 62 лінії.
 Отець Хоакін Марія Алонсо (Joaquin Maria Alonso) — був офіційним архіваріусом Фатіми протягом 16 років. 1975 року він підготував до друку свою роботу «Fatima Texts and Critical Studies». Вона складається з 24 томів, які, серед іншого, містять 5396 першоджерел, що охоплюють період від початку об'явлень у Фатімі до 12 листопада 1974 року. Церква заборонила публікацію цієї роботи. Лише в 1990-х роках було видано два перші томи в сильно відредагованій формі. 1976 року в іншій книзі, «The Secret of Fatima: Facts and Legends», о. Хоакін пише:

 

 Отець д-р Антоніо Марія Мартінс (Father Antonio Maria Martins) — португальський єзуїт, експерт з питань Фатіми. У передмові до бразильського видання Записів сестри Люсії 1973 року категорично стверджує, що третя частина Фатімської таємниці, «Текст якої ще не був розголошений», розглядає тільки питання так званої «кризи Церкви». Автор не пояснив, яким чином він дізнався про це, ані надав більших пояснень на цю тему. Бразильський письменник, професор філософії, д-р Антоніо Бореллі, теж схиляється до думки, що головним посилом останньої частини пророцтва є криза в Католицькій Церкві.
 Кардинал Сільвіо Одді (Silvio Angelo Pio Oddi) — Префект Конгрегації в справах духівництва з 1979 по 1986 рр. 1990 року під час інтерв'ю католицькому виданню «IL Sabato» кардинал сказав журналісту Lucio Brunelli таке:

 

 Кардинал Маріо Луїджі Чаппі () — впродовж 1955–1989 рр. був особистим теологом п'ятьох Понтифіків. 1995 року в Зальцбургзі, в приватній розмові з професором Баумгартнером (Baumgartner), кардинал сказав:

 

 Отець Малахія Мартін (Malachi Brendan Martin) — ірландський католицький священик, єзуїт, теолог, письменник, професор Папського Біблійного Інституту. В лютому 1960 року, працюючи секретарем кардинала Августина Бея (), о. Малахія особисто ознайомився зі змістом Таємниці. В листопаді 1995 року на конгресі «Fatima 2000» він заявив:

 

 Влітку 1998 року під час чотирьох годинного інтерв'ю в ефірі радіопрограми  о. Малахія розкрив деякі деталі змісту останнього Пророцтва. Він зазначив, що слова Богородиці були сухими та конкретними. Головний посил пророцтва жахливий і стосується апостасії. Оприлюднення могло б спровокувати сильну реакцію. Якщо б це сталося, то сповідальні та церкви наповнилися людьми. Також священик прокоментував деякі чутки щодо змісту Таємниці. Ведучий навів цитату про Папу, який буде перебувати під контролем сатани, на що Малахія відповів: «Так, схоже на те, що вони могли бути ознайомлені з Третьою Таємницею».

 Католицька група Контрреформації, заснована богословом абатом Жоржом де Нантом (Georges de Nantes), вважає, що оголошений текст є повним варіантом третьої таємниці, але стосується Папи Івана Павла I, а не Івана Павла II, зазначивши, що останній, зрештою, не помер, коли на нього напали, у той час як Святіший Отець із Третьої Таємниці помер. Альбіно Лучані, згодом Іван Павло I, зустрів Люсію Сантос, коли був патріархом Венеції, і був глибоко зворушений почутим. У листі до колегії після свого обрання, він присягнувся виконати присвячення Росії, про яке Люсію просила Діва Марія. Несподівана смерть не дозволила Папі Римському виконати свою присягу. 28 вересня 1978 року він помер. Понтифікат тривав лише 33 дні. Є поширеною думка про те, що його отруїли ().

Цікаві факти 

 Після закінчення третьої появи Богородиці, присутні почали розпитувати пастушків. Діти оголосили, що йшлося про Таємницю, але розкрити її вони не можуть. На питання — «Добра чи зла?» очевидці відповіли — «Добра для одних, зла для інших». Перед останньою появою, дітей знову запитали про таємницю — «Чи стали би люди сумними, якщо б дізналися зміст Таємниці?», на що отримали відповідь — «Так, стали б сумними».
 13 червня 1929 року сестра Люсія мала видіння Пресвятої Трійці й Непорочного Серця Марії. Богородиця просила про посвячення Росії. Через своїх сповідників та єпископа Лерії с. Люсія сповістила про це Пія XI. Папа Римський пообіцяв взяти послання до уваги, але жодних кроків не було зроблено. 1930 року Ісус Христос в одному із своїх об'явлень сестрі Люсії повідомив, що засмучений небажанням Папи та єпископів посвятити Росію Непорочному Серцю Марії:

 

 Говорячи про короля Франції, Ісус Христос мав на увазі Людовика XVI та обітницю, дану св. Маргариті Марії Алякок. Влітку 1689 року візіонерка Алякок отримала від Ісуса послання для тодішнього короля Франції Людовика XIV. Основний зміст: посвятити короля, його родину та державу Пресвятому Серцю Ісуса. Якщо б це було виконано, Франція отримала б мир, процвітання та стабільність влади на довгі роки. Однак, дане прохання було проігнороване французькими королями. Рівно через 100 років після отримання обітниці, влітку 1789 року почалася Французька революція. У грудні 1792 року Людовика XVI було ув'язнено. Перебуваючи за ґратами, він згадав про обітницю Ісуса Христа і урочисто пообіцяв її виконати, як тільки вийде на волю. Але, було вже пізно. З в'язниці він вийшов на ешафот, де йому гільйотиною відтяли голову.

 У лютому 1946 року сестра Люсія підтвердила о. Йонґену, що Богородиця під час об'явлення 13 червня 1917 року вимовила ім'я «Пій XI». Але тоді очевидиця не розуміла, йде мова про короля чи Папу. Лише згодом стало ясно, що мова йде про понтифікат Папи Пія XI.
 Вночі з 25 на 26 січня 1938 року від 20 год. 45 хв. до 1 год. 15 хв. (з короткими перервами) небо Європи освітило полярне сяйво. Люсія вважала, що саме про це знамення сказала Діва Марія: «Коли побачите ніч, освітлену невідомим сяйвом, то знайте, що це великий знак, …». Aurora borealis спостерігали від Канади до Бермудів та від Шотландії до Австрії. Явище було настільки потужним, що зупинило короткохвильове радіо в Канаді та Європі. Міжатлантичне радіосполучення було відновлено лише 26 січня об 11 год. 30 хв. Вчені з університету міста Гренобль (Université de Grenoble) заявили, що це було найбільше в Західній Європі сяйво починаючи з 1709 року.
 10 лютого 1939 року помер Папа Римський Пій XI. Офіційна дата початку Другої світової війни — 1 вересня 1939 року, час понтифікату Пія XII. Цей факт жодним чином не бентежив с. Люсію. В своїх заявах вона неодноразово наголошувала, що будь-яка дата початку війни світового масштабу є формальною. За понтифікату Пія XI відбувся аншлюс Австрії (березень 1938 року), окупація Судет (жовтень 1938 року). Ще раніше: 1935 р. — напад Італії на Ефіопію; 1936—1939 рр. — Громадянська війна в Іспанії тощо.
 13 травня 1931 року португальський єпископат зібрався у Фатімі і в присутності 300 тис. паломників посвятив Португалію Непорочному Серцю Марії. 13 травня 1936 року єпископи поновили посвяту португальської нації. Зважаючи на громадянську війну в Іспанії, духовенство пообіцяло повернутися в повному складі та зробити це ще раз, якщо Бог врятує Португалію від комуністів. 13 травня 1938 року, коли поразка комуністів в Іспанії було очевидною і загроза поширення «червоної чуми» на Португалію минула, єпископи виконали свою обітницю. Вони провели урочисту церемонію подяки та втретє посвятили португальську націю Непорочному Серцю Марії.
 6 лютого 1939 року сестра Люсія написала єпископу Лейрії, Жозе да Сільві:

 

 Слова черниці виявилися пророчими. Світова війна оминула її батьківщину. Португалія офіційно проголосила нейтралітет та уникнула руйнувань, людських жертв та окупацію іншими країнами. Директива Гітлера № 18 (операція «Фелікс» (1940 р.)) про захоплення Гібралтару та окупацію Португалії не була реалізована. Така сама доля спіткала й інші військові плани нацистів: операція «Ізабелла» (1941 р.), операція «Ілона» (згодом операція «Гізела» (1942 р.)), операція «Нюрнберг» (1943 р.).

 13 липня 1917 року відбулося третє об'явлення Богородиці, під час якого Діва Марія повідомила пастушкам Фатімську таємницю. За іронією долі, 13 липня 2010 року від раку гортані помер Джузеппе Де Карлі, пропонент Ватикану та співавтор книги Тарчізіо Бертоне «Остання таємниця Фатіми». Останні дні він провів в римській лікарні Агостіно Джемеллі. Цей заклад відомий тим, що в 1981 році тут лікували після поранення Папу Івана Павла II. Більше того, 18 липня, перебуваючи в стінах Gemelli Polyclinic, Папа розпорядився привезти йому конверт с. Люсії й вперше прочитав останню частину Таємниці.

Див. також 
 Фатіма (місто)
 Мати Божа Фатімська
 Об'явлення Пресвятої Богородиці у Фатімі
 Фатімська молитва
 Люсія дос Сантос
 Жасінта Марту

Примітки

Джерела 
 Congregation for the Doctrine of the Faith. The Message of Fatima.
 Credo «Об'явлення Пресвятої Богородиці у Фатімі».
 Промінь Любові «Фатімські Таємниці»
 Погорджене Фатімське послання: Історія Третьої Таємниці (I), (II), (III), (IV).
 Антонио А.Борелли. Фатимская весть: Трагедия или Надежда?
 Элизабет Клэр Профет. Третья тайна Фатимы открыта!
 Antonio Socci. Dear Cardinal Bertone: Who Between You and Me is Deliberately Lying?
 Br. Michael of the Holy Trinity. The Whole Truth About Fatima (Volume 1), (Volume 2), (Volume 3), (Volume 4).
 Br. Michael of the Holy Trinity. The Third Secret Revealed! (I), (II), (III), (IV), (V), (VI).
 Father Paul Kramer. The Devil's Final Battle.
 Christopher A. Ferrara. The Secret Still Hidden.
 The Third Secret Controversy (I), (II), (III), (IV), (V), (VI), (VII), (VIII).
 Andrew M. Cesanek. Are There Two Original Manuscripts on the Third Secret?
 The Controversy of the Third Secret of Fatima.
 Is There Proof the Third Secret Was to Be Released in 1960?

Література 
<div class="references-small" style="-moz-column-count:2; column-count:2; font-size:85%">

Українською мовою 
 Бореллі, А. Антоніо. Фатімське послання — Трагедія чи Надія? — Львів: СТРІМ, 1995.
 Гонзага да Фонеска. Марія говорить до людей світу. — Львів: Видавництво оо. Василіян, 1993.
 Спогади сестри Люсії з Фатіми. — Portugal: Secretariado dos Pastorinhos Fatima, 2006.
 Штавдінґер, О. Об'явлення Серця Марії у Фатімі. — Торонто: Видавництво оо. Василіян, 1960.

Португальською мовою 
 Ayres da Fonseca, S.J., P.Luiz Gonzaga. Nossa Senhora de Fátima. — 5erne edition, Petropolis, Brasil: Editora Vozes, 1954.
 De Marchi, I.M.C., P.Jean. 1) Era uma Senhora mais brilhante do que o sol … 3erne edition, Cova da Iria, Portugal: Seminário das Missões de Nossa Senhora de Fátima; 2) Traduction en anglais sous le titre de «The Crusade of Fatima — The Lady more brilliant than the Sun». — 3rd printing, New York: P.J. Kenedy & Sons, 1948.
 Fazenda, S.J., P. António de Almeida. Meditações dos primeiros Sábados. — 2ª edição, Braga, Portugal: Mensageiro do Coração de Jesus, 1953.
 Galamba de Oliveira, Chanóine José. História das Aparições. Dans Fatima, Altar do Mundo, vol. II, pp. 21–160. — Porto, Portugal: Ocidental Editora, 1954.
 Mariz, S.J., P.Luiz Gonzaga. Fátima, onde o céu tocou a terra. — 2ª edição, Salvador, Brasil: Editora Mensageiro da Fé, 1954.
 Memórias e cartas da Irmã Lúcia. Introdução e notas pelo Padre Dr. António Maria Martins, S.J., Porto, Portugal: Composição e impressão de Simão Guimarães, Filhos, 1973.
 Neves, P.Moreira das. As grandes jornadas de Fátima. Dans Fátima, altar do Mundo, vol. II, pp. 205–303. — Porto, Portugal: Ocidental Editora, 1954.
 Reis, P.Sebastião Martins dos. A vidente de Fátima dialoga e responde pelas Aparições. — Braga, Portugal: Tipografia Editorial Franciscana, 1970.
 Reis, P.Sebastião Martins dos. Síntese crítica de Fátima: Incidências e repercussões. — Évora, Portugal: Edição do Autor, 1967.
 Rendeiro, O.P., Frere Francisco. A consagração pela Igreja do culto de Nossa Senhora de Fátima. Dans Fátima, altar do Mundo, vol. II, pp. 163–198. — Porto, Portugal: Ocidental Editora, 1954,
 Walsh, William Thomas. Nossa Senhora de Fátima. — 2ª edição, São Paulo: Edições Melhoramentos, 1949.

Англійською мовою 
 Alonso, Joaquin Maria; Kondor, Luis. Fátima in Lucia's own words: sister Lucia's memoirs. — Secretariado dos Pastorinhos, 1998. ISBN 978-972-8524-00-5
 Cuneo, Michael. The Vengeful Virgin: Studies in Contemporary Catholic Apocalypticism (in Robbins, Thomas; Palmer, Susan J. Millennium, messiahs, and mayhem: contemporary apocalyptic movements). — New York: Psychology Press, 1997. ISBN 978-0-415-91649-3
 De Marchi, John. Fatima: The Full Story. — AMI Press, June 1986. ISBN 091198870X, ISBN 978-0911988703
 De Marchi, John. The Immaculate Heart. — New York: Farrar, Straus and Young, 1952.
 De Marchi, John. The True Story of Fatima. — St. Paul, Minnesota: Catechetical Guild Entertainment Society, 1952.
 Ferrara, Christopher. The Secret Still Hidden. — Good Counsel Publications Inc., 2008. ISBN 978-0-9815357-0-8
 Frère François de Marie des Anges. Fatima: Tragedy and Triumph. — New York, 1994.
 Frere Michel de la Sainte Trinite. The Whole Truth About Fatima. — Volume III, New York, 1990.
 Kramer, Father Paul. The Devil's Final Battle. — Good Counsel Publications Inc., 2002. ISBN 978-0-9663046-5-7
 O'Carroll, Michael; Tindal-Robertson, Timothy. Fatima, Russia & Pope John Paul II. — Still River, MA: Ravengate Press, June 1986. ISBN 0911218246, ISBN 9780911218244
 Nickell, Joe. Looking for a Miracle: Weeping Icons, Relics, Stigmata, Visions & Healing Cures. — Prometheus Books, 1998. ISBN 1-57392-680-9
 Nick Perry and Loreto Echevarria. Under the Heel of Mary. — New York: Routledge, 1988. ISBN 0-415-01296-1
 Sandra Zimdars-Swartz. Encountering Mary. — Princeton: Princeton University Press, 1991. ISBN 0-691-07371-6
 Tindal-Robertson, Timothy. Fatima, Russia & Pope John Paul II. — Still River, MA: Ravengate Press, 1998. ISBN 0911218270
 Walsh, William Thomas. Our Lady of Fatima. — New York: An Image Book Doubleday, May 1990. ISBN 0385028695

Німецькою мовою 
 Johannes Fiebag: Die geheime Botschaft von Fatima: Was geschah 1917 in Portugal wirklich? Ed. GIE, Tübingen 1986.
 L. Gonzaga da Fonseca: Maria spricht zur Welt. 15. Auflage. Tyrolia, Innsbruck-Wien-München 1963.
 Michael Hesemann: Das Fatima-Geheimnis. 2. Auflage. , Rottenburg 2002/5, ISBN 3-930219-44-1
 Crista Kramer von Reisswitz: Das letzte Geheimnis von Fatima. Johannes Paul II. bricht das Schweigen. Pattloch, München 2000, ISBN 3-629-01629-4
 Luis Kondor (Hrsg.): Schwester Lucia spricht über Fatima. Erinnerungen der Schwester Lucia. Postulação, Fatima 1977 (3. Aufl., Übersetzung aus dem Portugiesischen)
 Maria Lúcia: Die Aufrufe der Botschaft von Fatima. Secretariado dos Pastorinhos, Fatima 2002 (Übersetzung aus dem Portugiesischen), ISBN 972-8524-27-7
 Kardinal Tarciso Bertone, Giuseppe De Carli: Die Seherin von Fatima. Meine Gespräche mit Schwester Lucia. Heyne, München 2009, ISBN 978-3-453-64520-2

Французькою мовою 
 Bernard Lecomte. Les Secrets du Vatican. — chapitre 16: «Le troisième secret de Fátima», p. 325—349. — Paris: Perrin, 2009.
 Chanoine C. Barthas. Il était trois petits enfants. — Montsûrs (Mayenne): Résiac, 1990.
 Emilie Bonvin, Le 3e Secret de Fatima. — Prières et Révélations, Exclusif, 2011. ISBN 9782848910864
 Gérard de Sède. Fátima, enquête sur une imposture. — Paris: Alain Moreau, 1977.
 Gilles Pinon. Le «Miracle» de Fátima. — Interkeltia, 2010. ISBN 9782357780262
 Frère Michel de la Sainte Trinité. Toute la vérité sur Fatima. — Éditions de la Renaissance catholique, 1986.
 Pierre Jovanovic. Notre-Dame de l'Apocalypse ou le troisième secret de Fátima. — Le Jardin des Livres, 2008.
 Sœur Lucie. Mémoires de sœur Lucie. — Fátima: Secrétariat des Pastoureaux (Secretariado dos Pastorinhos), 2005. ISBN 9728524250

Італійською мовою 
 Congregazione per la Dottrina della Fede, Il Messaggio di Fatima, presentazione del cardinale Tarcisio Bertone e commento teologico dell'allora cardinale Joseph Ratzinger, Città del Vaticano, Libreria Editrice Vaticana, 2000.
 Catechismo della Chiesa Cattolica(CCC), Ed. Libreria Editrice Vaticana, 1999, ISBN 8820926385
 Lucia Dos Santos, Memorie di Suor Lucia Vol. I, SECRETARIADO DOS PASTORINHOS, 8ª Ed. aprile 2005, ISBN 978-9728524319, Imprimatur: Fatimae, 28 Martii 2007, † Antonius, Episc. Leiriensis — Fatimensis
 Lucia Dos Santos, Lucia racconta Fatima. Memorie, lettere e documenti di Suor Lucia, Brescia, Queriniana, 1999.
 Lucia Dos Santos, Gli appelli del messaggio di Fatima, Città del Vaticano, Libreria editrice Vaticana, 2000.
 Luigi Gonzaga da Fonseca, Le meraviglie di Fatima. Apparizioni, culto, miracoli, 2001, San Paolo Edizioni
 Pietro Cantoni, [1] Lo «status» teologico del messaggio di Fatima, in Cristianità n.313, 2002.
 Antonio Socci, Il quarto segreto di Fatima, Milano, Ed. Rizzoli, 2006, ISBN 8817009938
 Chistopher A.Ferrara, Il segreto ancora nascosto, New York, Ed. Good Counsel Pubblication, 2008, ISBN 978-88-903559-0-5
 Umberto Eco, Terzo segreto di Fatima: ogni veggente vede quello che sa, in Scienza e Paranormale, 2000.

Християнство в Португалії
Католицизм
Християнська містика