Článek česká zájmena pojednává o zájmenech v češtině.

Přehled zájmen a skloňování 

Skloňování zájmen je poměrně komplikované, některá se skloňují podle vzorů přídavných jmen, některá jsou nepravidelná. Zájmena se podle významu dělí na:
 osobní – personální
 přivlastňovací – posesivní
 ukazovací – demonstrativní
 tázací – interogativní
 vztažná – relativní
 neurčitá – indefinitní
 záporná – negativní

Podle toho, jestli svým tvarem určují rod, se dělí na:
 bezrodá - já, ty, my, vy, se
 rodová

Osobní zájmena

Krátké tvary 
V některých pádech jsou možné krátké tvary, které se však nemohou pojit s předložkami. Tyto tvary jsou nepřízvučné, tvoří příklonky k předchozímu slovu, nemohou tedy stát na začátku věty. Příklady:
3. pád
Nedávej mi to. - Nedávám ti to.
Mně to nedávej. (důraz na mně) - Tobě to nedávám.
Přijď ke mně. - Přicházím k tobě.
nebo
Rozkazuj mi. - Rozkazuji ti.
To mně rozkazuj, ne jí. - Právě tobě rozkazuji.

4. pád
Zaúkoluj mě. - Zaúkoloval jsem tě.
To mne úkoluj, ne ji. - Právě tebe jsem zaúkoloval.

Ve 3. osobě se tvary začínající j- používají bez předložek, zatímco tvary začínající n- se pojí s předložkami:
Ukaž mu to. - nemůže stát na začátku věty
nebo
Ukaž to jemu. (důraz na jemu) - Jemu to ukaž. - může stát na začátku věty
Přišla k němu.

Akuzativní tvary jej (on), je, ně (ono) se dnes považují za knižní.

Zvratné osobní zájmeno 
Používá se, pokud je podmět a předmět totožný. Toto zájmeno nemá tvar pro nominativ a používá se pro všechny osoby v obou číslech.

Příklad:
Vidím se (sebe) v zrcadle.

Krátké tvary se a si jsou též součástí zvratných sloves:
Posaď se./Sedni si.

Přivlastňovací zájmena 

Pozor, dlouhé tvary rodu ženského "mojí" ve 2., 3., 6. a 7. pádu a obdobné tvary v množném čísle jsou pouze hovorové.

Zájmena jeho a jejich jsou nesklonná.

Zvratné přivlastňovací zájmeno 
Používá se, pokud přivlastňujeme podmětu. Pro všechny osoby je stejné.

Příklady:
Vidím svého otce.
Vidíš svého otce.

Srovnej:
On vidí svého otce. (vlastního otce)
On vidí jeho otce. (otce někoho jiného)

Ukazovací zájmena 

Tento, tato, toto a tamten, tamta, tamto se skloňují jako ten + to (tento, tohoto, tomuto …), resp. tam + ten (tamten, tamtoho, tamtomu …), resp. ten + hle (tenhle, tohohle, tomuhle), u nespisovného tenhleten se skloňuje první i poslední část (tenhleten, tohohletoho, tomuhletomu).Onen, ona, ono (nezaměňovat s osobními zájmeny) se skloňuje jako ten (onen, onoho, onomu …; ona, oné, oné, …).

To se často používá jako osobní zájmeno místo zájmena ono:
Dej mi to.

Používá se také ve spojení "to je/jsou", a to bez ohledu na rod a číslo podstatného jména:
To je můj přítel.
To jsou mí přátelé.

Adjektivní zájmena 
Některá ukazovací, tázací, vztažná, neurčitá a záporná zájmena se skloňují zcela podle vzorů přídavných jmen.

Takový, jaký, který, nějaký, některý, nijaký, žádný se skloňuje jako mladý.

Čí, něčí, ničí se skloňuje jako jarní.

Tázací, vztažná, neurčitá a záporná zájmena substantivního typu 

Někdo, nikdo (málokdo, sotvakdo, leckdo, expresivní čertvíkdo, bůhvíkdo) se skloňuje jako kdo (někdo, někoho, někomu, …). Kdopak se skloňuje jako kdo + pak (kdopak, kohopak, komupak...).

Něco, nic (máloco, sotvaco...) se skloňuje jako co (něco, něčeho, něčemu, …; nic, ničeho, ničemu, …).

Vztažné zájmeno jenž 

Jenž není tázací zájmeno, znamená totéž co který (jako vztažné zájmeno):
Vidím muže, který/jenž právě přichází.

Odkazy

Související články 
 Seznam latinských gramatických pojmů
 Zájmeno

Literatura

Externí odkazy 
 
 Skloňování zájmen
 Zájmena – Přehled českých zájmen a jejich skloňování.

České slovní druhy