(, în traducere, șef de stat) a fost titlul șefului de stat al Poloniei în primii ani ai celei de a Doua Republici Poloneze. Această funcție a fost deținută numai de către Józef Piłsudski, din 1918 până în 1922. Până în anul 1919 a fost numit  (șef de stat provizoriu). După 1922, șeful statului polonez a fost numit  (președinte).

Funcția de șef de stat a fost creată de un decret al Consiliului de Regență din 22 noiembrie 1918, care a instituit un sistem temporar de guvernare pentru Polonia, supus revizuirii de către un  (parlament)  ales democratic.

ul exercita cea mai înaltă putere civilă și militară în țară. El era  al , cu puternice atribuții în domeniul relațiilor externe. El numea miniștri ai guvernului, care răspundeau în fața lui, inclusiv pe prim-ministru. Șeful statului putea emite decrete-legi care trebuia să fie semnate de șeful de stat, de prim-ministru, și de ministrul de resort, deși orice astfel de legi urmau să fie revizuite de către primul .

Józef Piłsudski, care a fost ales ca șef de stat, a renunțat la puterile lui în favoarea primului  la 20 februarie 1919; cu toate acestea, ul a solicitat ca el să rămână șef de stat, enunțând atribuțiile funcției (acum fără cuvântul "Provizoriu" în denumire), în Mica Constituție din 1919. Șeful statului a rămas comandant suprem al Armatei Poloneze, numea guvernul (sub rezerva confirmării acestuia de către ) și reprezenta autoritatea supremă a puterii executive. El era membru al Consiliului de Apărare Națională (), înființat în timpul Războiului Polono-Sovietic, conflict care amenințase supraviețuirea statul polonez proaspăt reînființat.

Piłsudski a renunțat la puterile lui în favoarea Președintelui Poloniei, Gabriel Narutowicz, la 14 decembrie 1922.

Referințe 
 Naczelnik Państwa ,  WIEM Encyklopedia
 Naczelnik Państwa, Encyklopedia PWN
Șefi de stat ai Poloniei