Over the past week or so I’ve been speaking to people who knew Jimmy Anderson in his early days. The Antigua Test, of course, will be his 100th, and he needs only four wickets – a morning’s and evening’s work with two new balls, perhaps? – to go past Ian Botham’s England record of 383. But some illuminating discussions left me wishing I’d had them before – and not waited until cricket’s statistical God tapped us all on the shoulder. A few themes recurred: Jimmy wouldn’t say boo to a goose; he surprised his new Lancashire colleagues by bowling fast and shaping it away; he was a natural. James Anderson needs just three wickets to go level with Sir Ian Botham as England's top Test wicket taker . Anderson (back, second from left) 'wouldn’t say boo to a goose' says his old county captain Warren Hegg . Anderson trains ahead of the first Test in Antigua on Monday, which will be his 100th for England . It was this last point that was most striking. Unlike the majority of England cricketers, Anderson did not ease effortlessly through the age groups. There’s even a suggestion Lancashire failed to spot his talent first time round, and needed to witness him at a second trial before they were convinced. Instead, he played for Burnley CC, a club which produced more than its share of first-class cricketers: the Brown brothers, Michael and David, John Clare, and Vishal Tripathi. So when he was finally snapped up by Lancashire Under-17s, he was very much in the raw. John Stanworth, who was then Lancashire’s player development manager, told me that coaches from other counties would pass comment on Anderson’s idiosyncrasies, not least his habit of looking at his feet as he delivered the ball. The retort was a simple one: Anderson was bowling fast and getting good batsmen out. Stanworth was wise enough to leave him alone, with one exception: at one stage, his back leg started coming behind his body, and he began running on the pitch. Anderson and his first England captain Nasser Hussain celebrate a wicket during the 2003 World Cup . England quick James Anderson plays his 100th Test match in Antigua against the West Indies from Monday . A session with Bob Cottam sorted that. Otherwise, Stanworth allowed Anderson to blossom, unencumbered by technical advice. Guess what happened? As soon Anderson got involved in the England Under-19 set-up, he mislaid his awayswinger. It took Lancashire coach Mike Watkinson – once a swing bowler himself – to reacquaint him with some fundamental truths about the art. Anderson’s next departure from the natural game that had served him so well came not long after his first taste of senior international cricket. From now on, the Top Spin will be shorter, sharper, more regular and maybe even more personal. For more cricket-related snippets, feel free to go to twitter.com/the_topspin . Between the end of the home summer in 2004 and the start of the 2006-07 Ashes, Anderson played two Tests – a disaster in Johannesburg and a triumph in Mumbai. But England had won the 2005 Ashes without him, and he had spent much of the time bowling by himself, at a cone, in some corner of a foreign field or other. For England’s much-praised fast-bowling coach of the time, Troy Cooley, Anderson felt like the one that got away. When Peter Moores took charge of England in the summer of 2007, he encouraged Anderson to be himself. The rest is history (and that, by the way, is a feather in Moores’s cap that often gets forgotten). Peter Moores deserves credit for allowing Anderson to play his natural game when on England duty . Anderson has always been at his best when allowed simply to bowl his natural away-swinging deliveries . So there you have it. The man who is about to become England’s leading Test wicket-taker of all time has always been at his best when others have left him alone, when his head has not been filled with well-meaning technical advice, when he has just run in and – heaven be praised – swung it as naturally as breathing comes to you and me. There is a lesson here for English cricket. For all the time and money invested at the national academy in Loughborough, England’s best bowler has been at his most potent when he has done it his way. In Pakistan, the cricket community intuitively understands the importance of this: Nasser Hussain even described Anderson as ‘un-English – more like a Pakistani’. In England, the cricket community errs on the side of over-instruction. Thank goodness Anderson stuck to his guns.
Jimmy Anderson could move past Ian Botham's record during first Test .
Anderson is just four wickets away from beating Botham's tally of 383 .
The Lancashire fast bowler has always been a natural swing bowler .
Lowest points of Anderson's career have come with too much tinkering .
Peter Moores deserves credit for allowing bowler to be himself for England .
במהלך השבוע האחרון בערך דיברתי עם אנשים שהכירו את ג'ימי אנדרסון בימיו הראשונים. מבחן אנטיגואה, כמובן, יהיה ה-100 שלו, והוא צריך רק ארבעה וויטים - עבודה של בוקר וערב עם שני כדורים חדשים, אולי? - לעבור את השיא האנגלי של איאן בוטאם של 383. אבל כמה דיונים מאירים השאירו אותי הלוואי שהיה לי אותם קודם - ולא חיכיתי עד שהאל הסטטיסטי של הקריקט יקיש על הכתף של כולנו. כמה נושאים חזרו על עצמם: ג'ימי לא היה אומר בוז לאווז; הוא הפתיע את עמיתיו החדשים בלנקשייר בכך שעשה באולינג מהיר ועיצב אותו; הוא היה טבעי. ג'יימס אנדרסון זקוק לשלושה שערים בלבד כדי להגיע לרמה עם סר איאן בוטאם כשחקן המבחן המוביל של אנגליה. אנדרסון (מאחור, שני משמאל) "לא היה אומר בוז לאוזה" אומר קפטן המחוז הישן שלו וורן הג. אנדרסון מתאמן לקראת המבחן הראשון באנטיגואה ביום שני, שיהיה ה-100 שלו באנגליה. הנקודה האחרונה הזו הייתה הבולטת ביותר. שלא כמו רוב שחקני הקריקט באנגליה, אנדרסון לא הקל ללא מאמץ בקבוצות הגיל. יש אפילו הצעה שלנקשייר לא הצליח לזהות את הכישרון שלו בפעם הראשונה, והיה צריך לראות אותו במשפט שני לפני שהם ישתכנעו. במקום זאת, הוא שיחק בברנלי CC, מועדון שהפיק יותר מחלקו של קריקטרים ​​מהשורה הראשונה: האחים בראון, מייקל ודיוויד, ג'ון קלייר ווישל טריפאטי. אז כשהוא סוף סוף נחטף על ידי לנקשייר עד גיל 17, הוא היה מאוד בעניין. ג'ון סטנוורת', שהיה אז מנהל פיתוח השחקנים של לנקשייר, אמר לי שמאמנים ממחוזות אחרים יעבירו הערות על המוזרויות של אנדרסון, לא פחות מההרגל שלו להסתכל על רגליו בזמן שהוא מסר את הכדור. התגובה הייתה פשוטה: אנדרסון כבש במהירות והוציא שחבטים טובים. סטנוורת' היה חכם מספיק כדי להשאיר אותו לבד, למעט יוצא מן הכלל אחד: בשלב מסוים, רגלו האחורית החלה להגיע אל מאחורי גופו, והוא החל לרוץ על המגרש. אנדרסון וקפטן אנגליה הראשון שלו, נאסר חוסיין, חוגגים שער במהלך מונדיאל 2003. ג'יימס אנדרסון המהיר של אנגליה משחק את משחק המבחן ה-100 שלו באנטיגואה נגד איי הודו המערבית מיום שני. פגישה עם בוב קוטם סידרה את זה. אחרת, סטנוורת' איפשר לאנדרסון לפרוח, ללא עיצות טכניות. נחש מה קרה? ברגע שאנדרסון התערב במערך אנגליה עד גיל 19, הוא הטעה את ה-awayswinger שלו. לקח למאמן לנקשייר מייק ווטקינסון - פעם שחקן סווינג בעצמו - כדי להכיר לו מחדש כמה אמיתות בסיסיות על האמנות. העזיבה הבאה של אנדרסון מהמשחק הטבעי ששירת אותו כל כך הגיעה זמן לא רב אחרי הטעימה הראשונה שלו מהקריקט הבינלאומי הבכיר. מעתה ואילך, ה-Top Spin יהיה קצר יותר, חד יותר, קבוע יותר ואולי אף אישי יותר. לקטעים נוספים הקשורים לקריקט, אל תהסס לעבור אל twitter.com/the_topspin. בין סוף הקיץ הביתי ב-2004 לתחילת האפר של 2006-07, אנדרסון שיחק שני מבחנים - אסון ביוהנסבורג וניצחון במומבאי. אבל אנגליה זכתה באפר של 2005 בלעדיו, והוא בילה הרבה מהזמן בבאולינג בעצמו, ליד קונוס, בפינה כלשהי של מגרש זר או אחר. עבור מאמן הבאולינג המהיר של אנגליה באותה תקופה, טרוי קולי, אנדרסון הרגיש כמו זה שברח. כשפיטר מורס לקח אחריות על אנגליה בקיץ 2007, הוא עודד את אנדרסון להיות הוא עצמו. השאר היסטוריה (וזה, אגב, נוצה בכובע של מורס שלעתים קרובות נשכח). לפיטר מורס מגיע קרדיט על כך שאפשר לאנדרסון לשחק את המשחק הטבעי שלו כשהוא בתפקיד באנגליה. אנדרסון תמיד היה במיטבו כשאפשרו לו פשוט להפיל את המסירות הטבעיות שלו. אז הנה לך. האיש שעומד להפוך למנצח השערים המוביל של אנגליה בכל הזמנים תמיד היה במיטבו כשאחרים השאירו אותו לבד, כשראשו לא התמלא בעצות טכניות בעלות כוונות טובות, כשזה עתה רץ פנימה – ישתבח שמים – הניף אותו בטבעיות כמו שהנשימה מגיעה אלייך ולי. יש כאן שיעור לקריקט אנגלי. עם כל הזמן והכסף שהושקעו באקדמיה הלאומית בלובורו, הבאולר הטוב ביותר של אנגליה היה בעוצמה הגבוהה ביותר כשעשה זאת בדרכו. בפקיסטן, קהילת הקריקט מבינה באופן אינטואיטיבי את החשיבות של זה: נאסר חוסיין אפילו תיאר את אנדרסון כ"לא אנגלי - יותר כמו פקיסטני". באנגליה, קהילת הקריקט טועה בצד של הוראת יתר. תודה לאל שאנדרסון דבק ברובו.
ג'ימי אנדרסון יכול לעבור את השיא של איאן בוטאם במהלך המבחן הראשון.
אנדרסון רחוק רק ארבעה שערים מלהביס את 383 של בותם.
הכדורת המהירה של לנקשייר תמיד הייתה כדורת תנופה טבעית.
הנקודות הנמוכות ביותר בקריירה של אנדרסון הגיעו עם יותר מדי התעסקות.
לפיטר מורס מגיע קרדיט על שאיפשר לבאולר להיות עצמו עבור אנגליה.