(CNN)Last month Wu Rongrong was taken into custody for planning to protest on International Women's Day against sexual harassment in China. Since then, the Chinese authorities have formally detained her and four other activists for "creating disturbances." They also briefly detained some of the activists' supporters, raided a prominent nongovernmental organization that called for their release, and have at points denied some of the women access to medical treatment, lawyers and adequate rest. The fate of the five will be revealed by April 13, as their case reaches the legal time limit when they must either be released or "formally arrested," which almost always leads to conviction in China's legal system. The timing of the detentions of China's most inventive women's rights activists is ironic: Not only did they take place on the very day that marks women's achievements and their struggle for equality, but they also come in a year in which Beijing would have won praise for its role in promoting women's rights. It appears poised to adopt its first and long-awaited anti-domestic violence law, which is expected to get a reading before the National People's Congress Standing Committee this summer. This year also marks the 20th anniversary of the influential Fourth World Conference on Women hosted in Beijing, during which Hillary Clinton famously declared that "women's rights are human rights." I first met Wu at a conference several years ago, at a time when there were very few women in China's weiquan  or "rights defense" movement. It was common back then for male colleagues to publicly address them  as "babes" or "little sisters,"  even in professional—and ostensibly progressive—settings.  As women's rights activists, Wu and others fight on two fronts: against overt rights violations by the Chinese government and against the wider gender norms that relegate women to second-class citizens. By the time we met again two years later, Wu and her young "direct-action" feminist colleagues were clearly  off and running.  They staged small, public "performance art" protests that attracted media headlines, energized the more mainstream and academically inclined women's rights movement, and pushed women's rights into the national consciousness and onto the government's agenda. Wu had an upbringing typical of her times.  She comes from the countryside, which for many has changed beyond recognition within their lifetimes.  In recent decades the economy has soared, but her generation is confronting the unhappy consequences of unchecked growth: pollution, unsafe foods and growing inequality between rich and poor. Like many parents, she worries about how to find untainted milk powder for her infant boy, and whether to keep her child with her in the city or to send him to his grandparents in the countryside for a quieter, safer upbringing. Many in Wu and her colleagues' generation are clear-eyed about the problems of China's development model, and some want to address those. Wu joined Yirenping, a nonprofit organization that promotes social equality, whether it is between sexes or among people with and without disabilities, and later founded the women's rights organization Hangzhou Women Center. And it is in Yirenping that she became particularly attuned to the challenges confronting young women in modern China.  Wu and her colleagues have used innovative tactics with a certain shock factor — "occupying" public toilets to show the need for more such conveniences for women, donning blood-spattered wedding gowns to protest domestic violence, shaving their heads to protest against barriers to higher education for women — that raises awareness of gender inequality in ways that resonate, especially with young women in the country. Perhaps this is what the government finds threatening: that these activists epitomize the spirit of the times. They are young, confident, ready to challenge established norms, and most importantly, they feel responsible for their society and they want to improve it. As China prepares to mark the anniversary of the Fourth World Conference on Women in September, it will be harder for the authorities to justify detaining these activists. But even if they are released, their work promoting women's rights will have become exponentially more difficult. The women will now be labeled "sensitive" individuals at a time when the authorities are increasingly paranoid about independent groups, their role in fostering nonviolent protests and the overthrow of oppressive governments (known as "color revolutions"), and foreign funding of civil society organizations. What Wu and her colleagues are now enduring is consistent with a broader government effort to strangle independent activism.  Authorities have harassed and detained an ever expanding list of activists, and imprisoned others, but they have also tried to co-opt some groups by allowing them to provide services the government finds acceptable, so long as they abandon their activism. This kind of "differentiated management" of nongovernmental organizations — punishing some but co-opting others — may work to neutralize some of the more outspoken groups. But ultimately the desires for change among ordinary people that make Wu and her friends' campaigns so popular are unlikely to be answered through "authoritarian activism" alone. The Chinese Communist Party now faces a dizzying array of challenges, not least that younger generations do not identify with the party or its values like past generations. Rather than lengthening its list of challenges, the party could resolve some and lessen concerns about its legitimacy by freeing and engaging activists like Wu and her colleagues, rather than treating them as criminals.
Maya Wang: 5 women held by China authorities after planning International Women's Day protests on sex harassment remain detained .
She says in a year when country poised to adopt  anti-domestic violence law, Beijing also sending chilling message on women's activism .
(CNN) בחודש שעבר נלקחה וו רונגרונג למעצר בשל תכנון מחאה ביום האישה הבינלאומי נגד הטרדה מינית בסין. מאז, השלטונות הסיניים עצרו רשמית אותה ואת ארבעה פעילים נוספים בגין "יצירת הפרות סדר". הם גם עצרו לזמן קצר כמה מתומכי הפעילים, פשטו על ארגון לא ממשלתי בולט שקרא לשחרורם, ולעתים מנעו מכמה מהנשים גישה לטיפול רפואי, לעורכי דין ולמנוחה מספקת. גורלם של החמישה ייחשף עד ה-13 באפריל, כאשר המקרה שלהם יגיע למגבלת הזמן החוקי שבו יש לשחררם או "לעצור רשמית", מה שמוביל כמעט תמיד להרשעה במערכת המשפטית של סין. עיתוי המעצרים של פעילי זכויות הנשים הממציאים ביותר בסין הוא אירוני: לא רק שהם התרחשו באותו יום שמציין את הישגי הנשים ואת מאבקן לשוויון, אלא שהם גם מגיעים בשנה שבה בייג'ין הייתה זוכה לשבחים עבור תפקידה בקידום זכויות נשים. נראה שהוא מוכן לאמץ את החוק הראשון והמיוחל נגד אלימות במשפחה, שצפוי לקבל קריאה בפני הוועדה המתמדת של הקונגרס הלאומי הלאומי הקיץ. השנה מציינים גם 20 שנה לוועידה העולמית הרביעית המשפיעה לנשים שהתארחה בבייג'ין, במהלכה הכריזה הילרי קלינטון כי "זכויות נשים הן זכויות אדם". פגשתי לראשונה את וו בכנס לפני מספר שנים, בתקופה שבה היו מעט מאוד נשים בתנועת הוויקוואן או "הגנת הזכויות" של סין. זה היה מקובל אז שעמיתים גברים פנו אליהם בפומבי כ"בייביות" או "אחיות קטנות", אפילו במסגרות מקצועיות - ולכאורה פרוגרסיביות -. כפעילי זכויות נשים, וו ואחרות נלחמות בשתי חזיתות: נגד הפרות זכויות גלויות על ידי הממשל הסיני ונגד הנורמות המגדריות הרחבות יותר המדרישות נשים לאזרחים סוג ב'. כשנפגשנו שוב שנתיים לאחר מכן, וו ועמיתיה הפמיניסטיים הצעירים "הפעולה הישירה" היו ברורים שבדרך. הם ערכו מחאות קטנות וציבוריות של "אמנות פרפורמנס" שמשכו כותרות בתקשורת, המרצו את תנועת זכויות הנשים המיינסטרים והנוטה יותר מבחינה אקדמית, ודחפו את זכויות הנשים לתודעה הלאומית ולסדר היום של הממשלה. לו היה חינוך אופייני לתקופתה. היא באה מהכפר, שעבור רבים השתנה ללא הכר במהלך חייהם. בעשורים האחרונים הכלכלה זינקה, אבל הדור שלה מתמודד עם ההשלכות המצערות של צמיחה בלתי מבוקרת: זיהום, מזון לא בטוח ואי-שוויון גובר בין עשירים לעניים. כמו הורים רבים, היא דואגת איך למצוא אבקת חלב לא נגועה לילד התינוק שלה, ואם להשאיר את הילד שלה איתה בעיר או לשלוח אותו לסבא וסבתא שלו באזור הכפרי לחינוך שקט ובטוח יותר. רבים בדור של וו ועמיתיה צלולים לגבי הבעיות של מודל הפיתוח של סין, וחלקם רוצים לטפל בהן. וו הצטרפה ל-Yirenping, ארגון ללא מטרות רווח המקדם שוויון חברתי, בין אם זה בין המינים ובין אם זה בין אנשים עם וללא מוגבלות, ומאוחר יותר הקים את ארגון זכויות הנשים Hangzhou Women Center. וב-Yirenping היא התכווננה ​​במיוחד לאתגרים העומדים בפני נשים צעירות בסין המודרנית. וו ועמיתיה השתמשו בטקטיקות חדשניות עם גורם הלם מסוים - "כיבוש" שירותים ציבוריים כדי להראות את הצורך בעוד נוחות כזו עבור נשים, לובשים שמלות כלה מנוזות בדם כדי למחות על אלימות במשפחה, גילוח ראשם כדי למחות נגד מחסומים גבוהים יותר. חינוך לנשים - שמעלה את המודעות לאי-שוויון בין המינים בדרכים שמהדהדות, במיוחד בקרב נשים צעירות במדינה. אולי זה מה שמאיים לממשלה: שהפעילים הללו מייצגים את רוח התקופה. הם צעירים, בטוחים בעצמם, מוכנים לאתגר נורמות מבוססות, והכי חשוב, הם מרגישים אחראים לחברה שלהם והם רוצים לשפר אותה. בעוד סין מתכוננת לציין את יום השנה לוועידה העולמית הרביעית לנשים בספטמבר, יהיה קשה יותר לרשויות להצדיק את מעצר הפעילים הללו. אבל גם אם הן ישוחררו, עבודתן לקידום זכויות נשים תהפוך לקשה יותר באופן אקספוננציאלי. הנשים יוגדרו כעת כאינדיבידואליות "רגישות" בתקופה שבה הרשויות יותר ויותר פרנואידיות לגבי קבוצות עצמאיות, תפקידן בטיפוח מחאות לא אלימות והפלת ממשלות מדכאות (הידועות כ"מהפכות צבע"), ומימון זר של החברה האזרחית. ארגונים. מה ש-Wu ועמיתיה סובלים כעת עולה בקנה אחד עם מאמץ ממשלתי רחב יותר לחנוק אקטיביזם עצמאי. הרשויות הטרידו ועצרו רשימה מתרחבת של פעילים, וכלאו אחרים, אך הן גם ניסו לאסוף קבוצות מסוימות בכך שאפשרו להן לספק שירותים שהממשלה מוצאת מקובלים, כל עוד הם נוטשים את האקטיביזם שלהם. סוג זה של "ניהול מבודל" של ארגונים לא ממשלתיים - הענשת חלקם אך שיתוף אחרים - עשוי לפעול לנטרול כמה מהקבוצות הבוטות יותר. אבל בסופו של דבר, הרצונות לשינוי בקרב אנשים רגילים שהופכים את הקמפיינים של וו וחבריה לכל כך פופולריים, לא סביר שייענו באמצעות "אקטיביזם סמכותי" בלבד. המפלגה הקומוניסטית הסינית עומדת כעת בפני מערך מסחרר של אתגרים, לא כל שכן שהדורות הצעירים אינם מזדהים עם המפלגה או עם ערכיה כמו הדורות הקודמים. במקום להאריך את רשימת האתגרים שלה, המפלגה יכולה לפתור כמה ולהפחית את החששות לגבי הלגיטימיות שלה על ידי שחרור ושיתוף פעולה של פעילים כמו וו ועמיתיה, במקום להתייחס אליהם כאל פושעים.
מאיה וואנג: 5 נשים המוחזקות על ידי הרשויות בסין לאחר שתכננו הפגנות ליום האישה הבינלאומי על הטרדה מינית נותרו עצורות.
היא אומרת שבשנה שבה המדינה הייתה מוכנה לאמץ את החוק נגד אלימות במשפחה, בייג'ין גם שולחת מסר מצמרר על אקטיביזם של נשים.