'Welcome to the Land of GNH' was blazoned across the poster in front of me as I stepped off the plane at Paro airport. I had just landed in Bhutan, where Gross National Happiness is considered far more important than Gross Domestic Product and economic success.It certainly gave me food for thought. Before we had even touched down, I knew I was visiting somewhere unique. Miles of prayer flags lined the runway and instead of a soulless modern airport, the terminal had whitewashed walls and carved casement windows painted with ornate motifs. The only billboard showed a glamorous young couple, the fifth king and his queen, looking as if they had stepped out of a Bollywood movie. Tiger's Nest Monastery is the most sacred site in the Buddhist country of Bhutan and was built in the 8th century . Tashi, my guide for the week, was there to meet me, placing a white scarf around my neck as a sign of welcome. He was wearing the ubiquitous national dress, a knee-length wrap-over tunic hitched up by a wide belt. Women were elegantly attired in long sarongs with silk jackets and embroidered scarves. This tiny Himalayan kingdom, wedged between Tibet and India, is a land of myths and magic - a Shangri-La where, as legend has it, tigers fly through the air and witches reside in ancient forests. Buddhism lies at the heart of society. Houses are decorated with dragons, animals and phallic symbols to guard against malicious thoughts, and Buddhist monuments, known as stupas, are erected near rivers to defy the evil spirits that lurk beneath the water. Massive dzongs, medieval monastic fortresses, tower over the valleys and shrines containing gilded prayer wheels are dotted across the hillsides. Prayer flags decorate many place sin the religious country which measures its success with a Gross National Happiness index . Tiger's Nest, the most sacred site in the country, is perched precipitously on a narrow ledge high above the Paro Valley. It was a hard, three-hour slog through dense woodland to reach the diminutive temple and I was left gasping in the rarefied air - but it was worth the effort. I found myself walking through a canopy of brilliantly coloured prayer flags in the midst of sheer cliffs and deep gorges where Spanish moss lay draped over the pine trees like frayed silk. Accommodation ranged from spanking-new hotels to delightful family-run guest houses where I'd curl up in front of the wood-burning stove in the cosy bedrooms. Once the sun went down, the temperature plummeted. A traditional hot stone bath was an ideal way to keep warm during the chilly evenings and had the added bonus of supposedly curing aches and pains. At the Hotel Olathang in Paro, I gently lowered myself into a scorching steamy pool heated by white-hot river rocks that released minerals into the water. Afterwards I felt so relaxed that I fell asleep at dinner. Colour and joy seem to reign in Bhutan, particularly during festivals such as this one in the Bhumthang Valley . Travelling around the country isn't easy. With many roads closed for repairs for several hours a day, a 50-mile journey can take up to five hours. Mountain Kingdoms (www.mountainkingdoms.com, 01453 844400) offers small group breaks to Bhutan. A 12-day tailor-made Gentle Walking Bhutan holiday costs from £2,475 including return flights from Kathmandu to Paro, domestic flight, all travel and full-board accommodation in Bhutan with guide, plus two nights at Dwarika's Hotel, Kathmandu. Etihad (www.etihad.com, 0345 608 1225) has return flights from Heathrow, Manchester and Edinburgh (from June 8) to Kathmandu via Abu Dhabi from £555 if booked by January 16. Sometimes whole tracts of land had been washed away and we ended up driving across mudslides and along narrow dirt tracks with dizzying drops just inches from the car. But the views were sublime. Far below, silver rivers snaked through the terraced farmland, while on the horizon, jutting above the swirling mists, were ranges of shimmering peaks. Wild yaks grazed on the high grassland while monkeys squatted beside the bamboo in the sub-tropical valleys. Now and again we'd stop in remote hill villages and snack on freshly cooked momo dumplings stuffed with fried onions which Tashi bought at the market stalls. We feasted on more local fare at our daily picnics, tasting spicy noodles and deep-fried pakora with chilli cheese - the eye-watering national dish. After a hike along the Chokshor Chu river in Bumthang, we stopped for lunch in front of the head lama's house surrounded by his dogs and cats while his wife brought us dry roasted rice. We shared the picnic with half a dozen of their rosy-cheeked grandchildren.The Bhutanese everywhere were hospitable and welcoming. In the Phobjikha Valley, I was invited into a traditional farmhouse, climbing a roughly hewn ladder to the first-floor living quarters, passing trays of sliced turnips and red chillis laid out to dry. Zam, the farmer's wife, insisted I try her home-brewed Ara, an alcohol made from distilled wheat, while I sat on the kitchen floor. It tasted as sweet as ginger wine.The valley is famous for the blacknecked cranes that spend the winter there after a flight over the Himalayas from the Tibetan Plateau. Morning light on the village of Gangtey, situated at the head of the Phobjikha Valley . I gazed enthralled as they greeted each other, puffing up their feathers while they danced and bowed to their mates At the nearby monastery in Gangtey, we joined hundreds of local families at the Black-Necked Crane Festival, timed to coincide with the annual migration. There was a festive atmosphere as people jostled for space in the open-air courtyard. I squeezed past them to watch masked dancers dressed in flamboyant brocade robes and headgear adorned with peacock feathers. Further east, the magnificent dzong at Trongsa is set on a pinnacle of rock at the head of three valleys. It is one of the largest in the country, with a whole city contained within its walls. I was soon lost in a labyrinth of staircases, courtyards and temples. Two Buddhist monks chatting against the imposing backdrop of Trongsa Dzong (left) while a mountain Dzong is equally as elaborate . I removed my shoes to circumambulate the huge prayer wheels before entering one of the dimly lit shrine rooms where every inch of wall space was covered in exquisite frescoes of gods and demons.Pilgrims prostrated themselves in front of a huge golden statue illuminated by hundreds of flickering butter lamps while red-robed monks sat crosssweet legged, mumbling prayers in a hypnotic chant accompanied by the sound of tinkling bells and clashing cymbals. On our final flight back to Paro we were joined by a serene young monk and his entourage. It transpired he was one of Bhutan's highest lamas and the reincarnation of Khyentse Rinpoche, the Dalai Lama's spiritual teacher. The red carpet was rolled out for him to board the plane before he blessed us all with hands clasped together in prayer. It really was a fitting end to this enchanting holiday.
Bhutan measures its success with a Gross National Happiness Index instead of using GDP .
The Buddhist country is a land of myths and magic, where tigers fly and witches reside in ancient forests .
Houses are decorated with dragons, animals and phallic symbols to guard against malicious thoughts .
Buddhist monuments, known as stupas, are erected near rivers to defy the evil spirits that lurk beneath the water .
Massive dzongs, medieval monastic fortresses, tower over the valleys decorated with prayer flags .
'ברוכים הבאים לארץ GNH' הוצבה על הכרזה שלפני כשירדתי מהמטוס בנמל התעופה של פארו. זה עתה נחתתי בבהוטן, שם האושר הלאומי הגולמי נחשב להרבה יותר חשוב מהתוצר המקומי הגולמי ומההצלחה הכלכלית. זה בהחלט נתן לי חומר למחשבה. עוד לפני שהגענו, ידעתי שאני מבקר במקום ייחודי. קילומטרים של דגלי תפילה עמדו על המסלול ובמקום שדה תעופה מודרני חסר נשמה, היו בטרמינל קירות מסוידים וחלונות גג מגולפים צבועים במוטיבים מעוטרים. שלט החוצות היחיד הראה זוג צעיר וזוהר, המלך החמישי ומלכתו, שנראים כאילו יצאו מסרט בוליווד. מנזר קן הנמר הוא האתר הקדוש ביותר במדינה הבודהיסטית בהוטן, והוא נבנה במאה ה-8. טאשי, המדריכה שלי לשבוע, הייתה שם כדי לפגוש אותי, שמה צעיף לבן סביב צווארי לאות קבלת פנים. הוא לבש את השמלה הלאומית הנפוצה בכל מקום, טוניקה עוטפת באורך הברך רתומה לחגורה רחבה. נשים היו לבושות באלגנטיות בסרונג ארוך עם מעילי משי וצעיפים רקומים. ממלכת ההימלאיה הקטנטנה הזו, הנדחסת בין טיבט להודו, היא ארץ של מיתוסים וקסמים - שנגרי-לה שבה, כפי שמספרת האגדה, טיגריסים עפים באוויר ומכשפות שוכנות ביערות עתיקים. הבודהיזם נמצא בלב ליבה של החברה. בתים מעוטרים בדרקונים, בעלי חיים וסמלים פאליים כדי להישמר מפני מחשבות זדוניות, ומונומנטים בודהיסטים, הידועים כסטופות, מוקמות ליד נהרות כדי להתריס נגד הרוחות הרעות האורבות מתחת למים. דזונגים ענקיים, מבצרים נזיריים מימי הביניים, מגדלים מעל העמקים ומקדשים המכילים גלגלי תפילה מוזהבים פזורים על פני הגבעות. דגלי תפילה מקשטים מקומות רבים בחטא המדינה הדתית המודד את הצלחתה עם מדד האושר הלאומי הגולמי. קן הנמר, האתר הקדוש ביותר במדינה, שוכן בצפיפות על מדף צר גבוה מעל עמק פארו. זה היה צעד קשה של שלוש שעות דרך חורש צפוף כדי להגיע למקדש הזעיר ואני נשארתי מתנשף באוויר הנדיר - אבל זה היה שווה את המאמץ. מצאתי את עצמי צועד דרך חופה של דגלי תפילה בצבעים מבריקים בינות לצוקים נקיים ונקיקים עמוקים שבהם טחב ספרדי מונח עטוף על עצי האורן כמו משי משופשף. הלינה נעה בין בתי מלון חדשים להפליא לבתי הארחה מענגים בניהול משפחתי שבהם הייתי מתכרבל מול תנור העצים בחדרי השינה הנעימים. ברגע שהשמש שקעה, הטמפרטורה ירדה. אמבט אבנים חמות מסורתיות הייתה דרך אידיאלית להתחמם בערבים הקרירים והייתה לו הבונוס הנוסף של ריפוי כביכול כאבים. במלון Olathang בפארו, הורדתי את עצמי בעדינות לתוך בריכה מהבילה לוהטת שחוממת על ידי סלעי נהר לבנים לוהטים ששחררו מינרלים למים. אחר כך הרגשתי כל כך נינוחה שנרדמתי בארוחת הערב. נראה שצבע ושמחה שולטים בבהוטן, במיוחד במהלך פסטיבלים כמו זה בעמק בהומטהאנג. לטייל ברחבי הארץ זה לא קל. עם כבישים רבים סגורים לתיקונים במשך מספר שעות ביום, נסיעה של 50 מייל יכולה לקחת עד חמש שעות. Mountain Kingdoms (www.mountainkingdoms.com, 01453 844400) מציעה הפסקות קבוצות קטנות לבהוטן. חופשת Gentle Walking Bhutan בהתאמה אישית בת 12 ימים עולה החל מ-2,475 פאונד כולל טיסות הלוך ושוב מקטמנדו לפארו, טיסת פנים, כל הנסיעות ולינה על בסיס פנסיון מלא בבהוטן עם מדריך, בתוספת שני לילות במלון Dwarika's, Katmandu. ל-Etihad (www.etihad.com, 0345 608 1225) יש טיסות חזור מהית'רו, מנצ'סטר ואדינבורו (מ-8 ביוני) לקטמנדו דרך אבו דאבי החל מ-555 ליש"ט אם הוזמן עד 16 בינואר. לפעמים שטחי אדמה שלמים נשטפו בסופו של דבר נסענו על פני מפולות בוץ ולאורך שבילי עפר צרים עם טיפות מסחררות במרחק סנטימטרים מהמכונית. אבל הנופים היו נשגבים. הרחק למטה, נהרות כסף התפתלו דרך האדמה החקלאית המדורגת, בעוד שבאופק, בלט מעל הערפילים המתערבלים, היו טווחים של פסגות מנצנצות. יאקים פראיים רעו על אדמת העשב הגבוהה בעוד קופים כופפו לצד הבמבוק בעמקים הסוב-טרופיים. מדי פעם היינו עוצרים בכפרי גבעות נידחים ומנשנשים כופתאות מומו טריות ממולאות בבצל מטוגן שטאשי קנתה בדוכני השוק. התענגנו על אוכל מקומי יותר בפיקניקים היומיים שלנו, טעמנו אטריות חריפות ופאקורה מטוגנת בשמן עמוק עם גבינת צ'ילי - המאכל הלאומי מאיר עיניים. לאחר טיול לאורך נהר צ'וקשור צ'ו בבומטאנג, עצרנו לארוחת צהריים מול ביתו של לאמה הראשי מוקף בכלבים ובחתולים שלו בזמן שאשתו הביאה לנו אורז קלוי יבש. חלקנו את הפיקניק עם חצי תריסר נכדיהם ורודות הלחיים. הבהוטנים בכל מקום היו מסבירי פנים ומסבירי פנים. בעמק פוג'יקה הוזמנתי לבית חווה מסורתי, טיפסתי בסולם חצוב גס אל חדרי המגורים בקומה הראשונה, והעברתי מגשים של לפת פרוסות וצ'ילי אדום שהונחו לייבוש. זאם, אשתו של האיכר, התעקשה שאנסה את Ara המבושל הביתי שלה, אלכוהול העשוי מחיטה מזוקקת, בעודי יושב על רצפת המטבח. טעמו מתוק כמו יין ג'ינג'ר. העמק מפורסם בעגורים שחורי הצוואר שמבלים בו את החורף לאחר טיסה מעל הרי ההימלאיה מהרמה הטיבטית. אור בוקר על הכפר גנגטי, הממוקם בראש עמק פוג'יקה. הסתכלתי מרותק כשהם מברכים זה את זה, מנפחים את נוצותיהם בזמן שהם רוקדים ומשתחווים לבני זוגם. במנזר הסמוך בגנגטי, הצטרפנו למאות משפחות מקומיות בפסטיבל העגורים השחורים, שנקבע בזמן להדביק את ההגירה השנתית. הייתה אווירה חגיגית כשאנשים נדחקו לחלל בחצר הפתוחה. חלפתי על פניהם כדי לראות רקדנים רעולי פנים לבושים בגלימות ברוקד ראוותניות וכיסויי ראש מעוטרים בנוצות טווס. מזרחה יותר, הדזונג המפואר בטרונגסה ממוקם על פסגת סלע בראש שלושה עמקים. זהו אחד הגדולים במדינה, עם עיר שלמה בתוך חומותיה. עד מהרה הלכתי לאיבוד במבוך של גרמי מדרגות, חצרות ומקדשים. שני נזירים בודהיסטים משוחחים על הרקע המרשים של טרונגסה דזונג (משמאל) בעוד שההר דזונג משוכלל באותה מידה. הוצאתי את הנעליים שלי כדי להקיף את גלגלי התפילה הענקיים לפני שנכנסתי לאחד מחדרי המקדש האפלוליים שבהם כל סנטימטר של חלל קיר היה מכוסה בציורי קיר משובחים של אלים ושדים. עולי רגל השתטחו מול פסל ענק מוזהב מואר במאות מרצדים. מנורות חמאה בעוד נזירים בגלימה אדומים ישבו ברגליים צולבות ומתוקות, ממלמלים תפילות בפזמון היפנוטי בליווי צליל פעמונים מצלצלים ומצלתיים מתנגשים. בטיסה האחרונה שלנו חזרה לפרו הצטרפו אלינו נזיר צעיר ושליו ופמלייתו. התברר שהוא אחד מהלאמות הגבוהות ביותר של בהוטן וגלגולו של חינטסה רינפוצ'ה, המורה הרוחני של הדלאי לאמה. השטיח האדום נפרש כדי שיעלה למטוס לפני שבירך את כולנו בידיים שלובות זו בזו בתפילה. זה באמת היה סיום הולם לחג הקסום הזה.
בהוטן מודדת את הצלחתה עם מדד האושר הלאומי הגולמי במקום להשתמש בתוצר.
המדינה הבודהיסטית היא ארץ של מיתוסים וקסמים, שבה עפים טיגריסים ומכשפות שוכנות ביערות עתיקים.
בתים מעוטרים בדרקונים, בעלי חיים וסמלים פאליים כדי להגן מפני מחשבות זדוניות.
אנדרטאות בודהיסטיות, הידועות כסטופות, מוקמות ליד נהרות כדי להתריס נגד הרוחות הרעות האורבות מתחת למים.
דזונגים ענקיים, מבצרים נזיריים מימי הביניים, מתנשאים מעל העמקים המעוטרים בדגלי תפילה.