Catania, Sicily (CNN)We are at the beginning of a massive and mounting crisis with no solution in sight. Perhaps that's incorrect. The migrant crisis that has suddenly drawn hundreds of journalists to Sicily has been brewing for years, but in the past 10 days, with as many as 1,600 deaths in the Mediterranean, suddenly minds are focused -- for now. Almost exactly four years ago, in Libya, I caught, perhaps, a glimpse of what was to come. It was late at night in the besieged city of Misrata. Hundreds of African migrants were caught between the Libyan civil war (back then some optimistically called it a "revolution") and the deep blue sea. They had come to Misrata from Ghana, Nigeria and elsewhere, hoping to board rickety boats to cross the sea to Europe. They had been pinned down under sporadic shelling from government forces, but weren't welcome by the rebels who controlled the city. They appealed to us to help them escape. We could do nothing, but they may have eventually found their way out when the fighting subsided. The fall of Libyan leader Moammar Gadhafi's regime, which we reporters covered so avidly, was followed by chaos, which we in the news media largely neglected, focused as we journalists were on the next catastrophe, the Syrian civil war. In that chaos, the business of human trafficking has boomed. And now that boom in human misery is coming in waves to the shores of Italy. The focus today is on those lost at sea. Aware of the tragedy underway, however, Italians are alarmed at the prospect that this year alone as many as a million migrants could arrive in Europe, according to one European Union official. That is certainly the case in the Sicilian port of Catania, where many migrants arrive. The city's mayor, Enzo Bianco, insists city residents bear no ill will toward the migrants, but says Catania, and Sicily cannot absorb the ever-growing numbers. The rest of Europe must help carry the burden. "If something serious isn't done," he warns, "dramas like these will be repeated. This problem will not be resolved by hiding our heads in the sand." Increasingly, some Italians are losing their patience. Two northern regions, Veneto and Valle d'Aosta, have declared they will no longer accept new migrants. The rightist Lega Nord has made opposition to new migrants a pillar of its party program. Others, however, insist Italy must keep its doors open. In Catania port, I spoke with Grazia Giurato, who had joined a small protest in solidarity with the migrants. "Many years ago, our grandparents emigrated," she recalled. "Let's keep that in mind." Indeed, in tougher times, millions of impoverished Italians left their homeland to settle in the Americas and Australia. They, too, like the migrants from Africa and the Middle East, were fleeing grinding poverty and war. And they, too, experienced the kind of prejudice and resentment in lands their descendants now proudly call home. That's the long view, perhaps. But now, today, Italians are grappling to deal with the consequences of an array of old and new ills, ranging from failing states and failing economies to endemic corruption, hopeless poverty, oppression and injustice that no one state or group of states can solve without a gargantuan, expensive and politically daunting effort. And while this crisis has been brewing for years, it is now truly upon us.
Hundreds of desperate migrants have died attempting to cross the Mediterranean in recent says .
And Italians are alarmed that this year as many as a million migrants could arrive in Europe .
קטניה, סיציליה (CNN) אנחנו בתחילתו של משבר עצום ומתגבר ללא פתרון באופק. אולי זה לא נכון. משבר המהגרים שמשך לפתע מאות עיתונאים לסיציליה מתבשל כבר שנים, אבל בעשרת הימים האחרונים, עם עד 1,600 מקרי מוות בים התיכון, פתאום המחשבות ממוקדות - לעת עתה. לפני כמעט ארבע שנים בדיוק, בלוב, קלטתי, אולי, הצצה למה שעתיד לבוא. השעה הייתה מאוחרת בלילה בעיר מיסרטה הנצורה. מאות מהגרים אפריקאים נלכדו בין מלחמת האזרחים בלוב (אז היו שכינו אותה באופטימיות "מהפכה") לבין הים הכחול העמוק. הם הגיעו למיסרטה מגאנה, ניגריה וממקומות אחרים, בתקווה לעלות על סירות רעועות כדי לחצות את הים לאירופה. הם הוכתרו תחת הפגזות ספורדיות של כוחות הממשלה, אך לא התקבלו בברכה על ידי המורדים ששלטו בעיר. הם פנו אלינו שנעזור להם להימלט. לא יכולנו לעשות כלום, אבל אולי בסופו של דבר הם מצאו את דרכם החוצה כשהלחימה שככה. נפילת משטרו של מנהיג לוב מועמר קדאפי, שאנו הכתבים סיקרנו בה בשקיקה, גררה אחריה כאוס, שאנו בתקשורת החדשות הזנחנו אותו במידה רבה, התמקדנו כשהיינו העיתונאים באסון הבא, מלחמת האזרחים בסוריה. בתוך הכאוס הזה, עסקי הסחר בבני אדם פרחו. ועכשיו הפריחה הזו באומללות האנושית מגיעה בגלים לחופי איטליה. הפוקוס היום הוא על אלה שאבדו בים. עם זאת, מודעים לטרגדיה המתחוללת, האיטלקים נבהלים מהסיכוי שהשנה לבדה יכולים להגיע לאירופה כמיליון מהגרים, כך לפי גורם רשמי באיחוד האירופי. זה בהחלט המקרה בנמל קטניה בסיציליה, אליו מגיעים מהגרים רבים. ראש העיר, אנצו ביאנקו, מתעקש שתושבי העיר לא יפגינו רצון רע כלפי המהגרים, אך אומר שקטניה וסיציליה לא יכולה לספוג את המספרים ההולכים וגדלים. שאר אירופה חייבת לעזור לשאת את הנטל. "אם לא ייעשה משהו רציני", הוא מזהיר, "דרמות כאלו יחזרו על עצמן. הבעיה הזו לא תיפתר על ידי הסתרת ראשנו בחול". יותר ויותר, חלק מהאיטלקים מאבדים את סבלנותם. שני אזורים צפוניים, ונטו ו-valle d'Aosta, הכריזו שהם לא יקבלו יותר מהגרים חדשים. לגה נורד הימנית הפכה את ההתנגדות למהגרים חדשים לעמוד התווך של תוכנית המפלגה שלה. עם זאת, אחרים מתעקשים שאיטליה חייבת לשמור על דלתותיה פתוחות. בנמל קטאניה שוחחתי עם גרציה ג'יוראטו, שהצטרפה למחאה קטנה בסולידריות עם המהגרים. "לפני שנים רבות הסבים והסבתות שלנו היגרו", היא נזכרה. "בוא נזכור את זה." ואכן, בזמנים קשים יותר, מיליוני איטלקים עניים עזבו את מולדתם כדי להתיישב ביבשת אמריקה ובאוסטרליה. גם הם, כמו המהגרים מאפריקה ומהמזרח התיכון, נמלטו מעוני וממלחמה. וגם הם חוו סוג של דעות קדומות וטינה בארצות שצאצאיהם קוראים להם כיום בגאווה. זה אולי המבט הארוך. אבל עכשיו, היום, האיטלקים נאבקים להתמודד עם ההשלכות של מערך תחלואים ישנים וחדשים, החל ממדינות כושלות וכלכלות כושלות ועד שחיתות אנדמית, עוני חסר תקנה, דיכוי ואי צדק שאף מדינה או קבוצת מדינות לא יכולה לפתור בלעדיהם. מאמץ ענק, יקר ומפחיד מבחינה פוליטית. ולמרות שהמשבר הזה מתבשל כבר שנים, הוא עכשיו באמת עלינו.
מאות מהגרים נואשים מתו בניסיון לחצות את הים התיכון לאחרונה.
והאיטלקים נבהלים מכך שהשנה יכולים להגיע לאירופה אפילו מיליון מהגרים.