(CNN)Nobel literature laureate Guenter Grass, best known around the world for his novel "The Tin Drum," has died, his publisher said Monday. He was 87. Grass died in a clinic in the city of Luebeck, where he was taken over the weekend, said Steidl publishing spokeswoman Claudia Glenewinkel. German media are reporting he died of pneumonia. Grass focused in much of his work on learning from the horror of war and genocide by exploring motifs from his childhood city of Danzig, which is now Gdansk, Poland. During the Nazi era, ethnic Poles and Jews were persecuted and deported from the multicultural city, at a time when they faced the possibility of mass murder. "In his excavation of the past, Günter Grass goes deeper than most and he unearths the intertwined roots of good and evil," the Nobel committee wrote, when it awarded him the literature prize in 1999. But Grass, an outspoken public figure, has sparked controversy in the last decade. In 2006, he confessed that at the age of 15, in 1943, he volunteered for military service in Germany's war of aggression and ended up in the notoriously bloody Waffen SS. Grass said he had no excuses for his choices back then, and that, as a teen, he may even have been excited about belonging to the unit, which he saw then as an elite group. A year later, he penned a detailed account in The New Yorker on how he spent his war years up to the death of German dictator Adolf Hitler. Three years ago, Grass drew controversy again, when he published a poem in a German newspaper discouraging Germany from selling more submarines to Israel. In "What must be said," Grass accused Germany of selling weapons to a potential aggressor out of guilt over the Holocaust. Grass said Israel could use nuclear weapons to kill masses of Iranians. German commentators pilloried him as subconsciously anti-Semitic. Israel invoked a visa ban, and then-Interior Minister Eli Yishai declared Grass a "persona non grata" in Israel, the Jerusalem Post reported. Grass' novel characters are the forgotten, the downtrodden and the weird, the Nobel committee said. And like Oskar Matzerath, the boy in "The Tin Drum," they often slip into surreal situations. This was a literary innovation, the committee said, which was furthered by other great authors, such as Gabriel Garcia Marquez, Nadine Gordimer and Salman Rushdie. On Monday, Rushdie tweeted about Grass' death:  "This is very sad. A true giant, inspiration, and friend." "The Tin Drum," which was published in 1959, "breaks the bounds of realism by having as its protagonist and narrator an infernal intelligence in the body of a three-year-old, a monster who overpowers the fellow human beings he approaches with the help of a toy drum," the Nobel committee wrote. The committee praised Grass' mastery of the German language and his ability to artfully exploit its possibilities of creating seemingly endless yet graceful sentences. Grass was an icon in contemporary German culture with an unchanging iconic look -- his broad mustache, his eyes gazing over the top of his glasses, a tobacco pipe a constant companion in hand. In his later years, he became known for his continuing critique of human history in the 20th century -- and of current events. As recently as March, Grass criticized the anti-Islam movement PEGIDA, Patriotic Europeans against the Islamization of the West. He used the opportunity fire a jab at government that he said was corrupted by money interests. "It's not Islam that threatens the Federal Republic (of Germany)," he said in an interview with rp-online.de, "but political lobbying. Democracy has decayed into fake democracy." Grass has also suggested that Germans should be forced to invite refugees from crisis regions to live in their homes as a way of offering more shelter to the world's destitute.
Grass tried in his literature to come to grips with World War II and the Nazi era .
His characters were the downtrodden, and his style slipped into the surreal .
He stoked controversy with his admission to being a member of the Waffen SS .
(CNN) חתן פרס נובל לספרות גינטר גראס, הידוע ברחבי העולם בזכות הרומן שלו "תוף הפח", הלך לעולמו, כך מסר המו"ל שלו ביום שני. הוא היה בן 87. גראס מת במרפאה בעיר לובק, לשם נלקח בסוף השבוע, אמרה דוברת הוצאת סטיידל, קלאודיה גלנוווינקל. כלי תקשורת בגרמניה מדווחים שהוא מת מדלקת ריאות. גראס התמקד בחלק ניכר מעבודתו בלמידה מאימת המלחמה ורצח העם על ידי חקר מוטיבים מעיר ילדותו דנציג, שהיא כיום גדנסק, פולין. בתקופת הנאצים, פולנים ויהודים אתניים נרדפו וגורשו מהעיר הרב-תרבותית, בתקופה שבה עמדה בפני האפשרות לרצח המוני. "בחפירתו את העבר, גינטר גראס מעמיק מרובם והוא חושף את השורשים השזורים של טוב ורע", כתבה ועדת נובל, כשהעניקה לו את פרס הספרות ב-1999. אבל גראס, איש ציבור גלוי, יש עורר מחלוקת בעשור האחרון. ב-2006 הוא התוודה כי בגיל 15, ב-1943, התנדב לשירות צבאי במלחמת התוקפנות של גרמניה וסיים בוואפן אס-אס הידוע לשמצה. גראס אמר שלא היו לו תירוצים לבחירותיו אז, ושכבר כנער, ייתכן שהוא אפילו התלהב מהשתייכות ליחידה, שבה ראה אז כקבוצה מובחרת. שנה לאחר מכן, הוא כתב תיאור מפורט ב"ניו יורקר" על איך בילה את שנות המלחמה שלו עד מותו של הרודן הגרמני אדולף היטלר. לפני שלוש שנים עורר גראס שוב מחלוקת, כשפירסם שיר בעיתון גרמני המרתיע את גרמניה ממכירת צוללות נוספות לישראל. ב"מה חייבים לומר", האשים גראס את גרמניה במכירת נשק לתוקפן פוטנציאלי מתוך אשמה על השואה. גראס אמר שישראל יכולה להשתמש בנשק גרעיני כדי להרוג המוני איראנים. פרשנים גרמנים הפילו אותו כאנטישמי באופן לא מודע. ישראל הפעילה איסור על ויזה, ושר הפנים דאז אלי ישי הכריז על גראס כ"פרסונה נון גרטה" בישראל, כך דווח ב"ג'רוזלם פוסט". דמויות הרומן של גראס הן הנשכחות, המדוכאות והמוזרות, אמרה ועדת נובל. וכמו אוסקר מצרת, הילד ב"תוף הפח", הם מחליקים לא פעם לסיטואציות סוריאליסטיות. זה היה חידוש ספרותי, אמרה הוועדה, שקודם על ידי סופרים גדולים אחרים, כמו גבריאל גרסיה מרקז, נדין גורדימר וסלמן רושדי. ביום שני צייץ רושדי על מותו של גראס: "זה מאוד עצוב. ענק אמיתי, השראה וחבר". "תוף הפח", שיצא לאור ב-1959, "פורץ את גבולות הריאליזם בכך שיש לו גיבור ומספר אינטליגנציה תופתית בגופו של ילד בן שלוש, מפלצת שמשתלטת על בני האדם שאליהם הוא ניגש. בעזרת תוף צעצוע", כתבה ועדת נובל. הוועדה שיבחה את שליטתו של גראס בשפה הגרמנית ואת יכולתו לנצל באומנות את האפשרויות שלה ליצור משפטים לכאורה אינסופיים אך חינניים. גראס היה אייקון בתרבות הגרמנית העכשווית עם מראה איקוני בלתי משתנה - שפמו הרחב, עיניו מביטות מעל לחלק העליון של משקפיו, מקטרת טבק מלווה קבועה ביד. בשנותיו האחרונות, הוא נודע בזכות הביקורת המתמשכת שלו על ההיסטוריה האנושית במאה ה-20 - ועל אירועים אקטואליים. עוד במרץ, גראס מתח ביקורת על התנועה האנטי-אסלאמית PEGIDA, אירופאים פטריוטים נגד האיסלאמיזציה של המערב. הוא ניצל את ההזדמנות לירות נגיחה בממשלה שלדבריו הושחתה על ידי אינטרסים כספיים. "זה לא האיסלאם שמאיים על הרפובליקה הפדרלית (של גרמניה)", אמר בראיון ל-rp-online.de, "אלא לובי פוליטי. הדמוקרטיה התפרקה לדמוקרטיה מזויפת". גראס גם הציע כי יש לאלץ את הגרמנים להזמין פליטים מאזורי משבר להתגורר בבתיהם כדרך להציע יותר מחסה לחסרי כל העולם.
גראס ניסה בספרות שלו להתמודד עם מלחמת העולם השנייה והעידן הנאצי.
הדמויות שלו היו המדוכאות, והסגנון שלו החליק לתוך הסוריאליסטי.
הוא עורר מחלוקת עם הודאתו להיות חבר בוואפן אס אס.