(CNN)The jailing of four Blackwater security guards, eight years after they killed 17 Iraqi civilians in a shooting in Baghdad, is a positive step for justice -- but is also not enough. The kind of horror represented by the Blackwater case and others like it -- from Abu Ghraib to the massacre at Haditha to CIA waterboarding -- may be largely absent from public memory in the West these days, but it is being used by the Islamic State in Iraq and Syria (ISIS) to support its sectarian narrative. In its propaganda, ISIS has been using Abu Ghraib and other cases of Western abuse to legitimize its current actions in Iraq as the latest episodes in over a decade of constant "Sunni resistance" to "American aggression" and to "Shiite betrayal"—as phrased in an ISIS publication from late 2014 titled "The Revived Caliphate," which chronicles the rise of ISIS since 2003. As the Iraqi government today struggles to regain the support of Sunnis in its fight against ISIS -- or even renew intra-Sunni trust -- this invocation of American transgressions by ISIS should be a sobering reminder of the importance of good governance in the pursuit of a solution to the unrest in Iraq. The lack of accountability in the aftermath of the American intervention in Iraq not only paved the way for abuses like Abu Ghraib and Blackwater, it also fuelled sectarian tension in the country -- and today ISIS is reaping the benefits. The U.S. poured money into Iraq after the 2003 invasion, but it did not make this support contingent upon a fair distribution of power and resources by the Iraqi government. This enabled the Shiite-dominated government of former Prime Minister Nuri al-Maliki to discriminate against the Sunni community. The United States was also sloppy in relying on private security firms like Blackwater without implementing rigorous measures to regulate their behavior. It also turned a blind eye to the way its own troops were treating Iraqis. All those factors contributed to a rising sense of injustice that is now being conveniently packaged by ISIS to push its own version of Iraqi history. In "The Revived Caliphate," Abu Ghraib is invoked three times as the place where Iraqi Sunnis who resisted the U.S. ended up as a result of their betrayal by Shiites who collaborated with the Americans. The publication first recounts attacks on Abu Ghraib at the height of the American intervention by al Qaeda in Iraq (AQI)  -- ISIS' predecessor -- to free imprisoned "Sunnis" who had been detained by the Americans. It then presents the Sahwa (Awakening) of 2007 -- when Sunni tribes collaborated with the U.S. to fight AQI -- as a case of intra-Sunni resentment that led the tribes to hand over AQI members "to the Americans, where they were put through severe torture in the likes of the prisons of Abu Ghraib," according to the publication. It then links those two stories to the storming of the prison by ISIS in 2013 to free those who had been tortured by "the Americans and Shi'a" (as the publication puts it) over ten years. In bridging a decade of history and in placing the Shiites squarely in the category of "enemy," ISIS is sending a strong message that its current fight in Iraq is about reversing longstanding injustices against Sunnis and restoring a sense of Sunni belonging under the umbrella of the "caliphate." The civilians killed by the Blackwater guards, like the Abu Ghraib prisoners, were both Sunni and Shiite. But the repackaging of history by ISIS -- in which the Saddam Hussein regime is reinvented as a "Sunni" regime that tried to stand up to the United States and its Shiite allies -- glosses over those nuances. The reproduced images of Abu Ghraib prisoners in the aforementioned ISIS publication, juxtaposed with images of civilian deaths as a result of U.S. airstrikes against ISIS targets, are presented as "proof" of the group's narrative. And they are reinforced with text that frames America today as "the air force of the Shi'a." It is becoming clear that ISIS cannot be defeated in Iraq without buy-in from the country's Sunnis. Without Sunni help, ISIS will continue to frame the conflict as one where Sunnis are once again being attacked by the U.S. and the Shiites -- particularly as Shiite militias have become a key part of the fight against the terror group in places like Tikrit. To balance out this Shiite involvement, the U.S. and Iraqi governments are counting on the establishment of a cross-sectarian Iraqi national guard, and hoping to resurrect the "awakening" to re-engage and unify the Sunnis under a nationalist umbrella. But those plans will not succeed unless serious steps are taken to ensure that good governance measures are in place to hold both Iraqis and all those affiliated with the anti-ISIS coalition to account. This should not just apply in the context of the current conflict -- so that scenarios like Abu Ghraib and Blackwater are not repeated -- but also when the dust settles. Good governance is the most effective antidote to sectarianism.
ISIS is using past Western transgressions in Iraq to justify its brutality .
Lack of accountability following 2003 invasion paved way for abuse -- and for sectarian tensions .
(CNN) הכליאה של ארבעה מאבטחי Blackwater, שמונה שנים לאחר שהרגו 17 אזרחים עיראקים בירי בבגדד, הוא צעד חיובי לצדק - אבל גם לא מספיק. סוג האימה שמיוצג על ידי תיק בלקוואטר ואחרים דומים לו - מאבו גרייב ועד הטבח בהדיתה ועד ל-CIA - אולי נעדר ברובו מהזיכרון הציבורי במערב בימים אלה, אבל הוא נמצא בשימוש על ידי המדינה האסלאמית בעיראק ובסוריה (דאעש) כדי לתמוך בנרטיב העדתי שלו. בתעמולה שלו, דאעש השתמש באבו גרייב ובמקרים אחרים של התעללות מערביות כדי לתת לגיטימציה לפעולותיו הנוכחיות בעיראק, כפרקים האחרונים במשך למעלה מעשור של "התנגדות סונית" מתמדת ל"תוקפנות אמריקאית" ול"בגידה שיעית" - כמו מנוסח בפרסום של דאעש מסוף 2014 שכותרתו "הח'ליפות המתחדשת", המתאר את עלייתו של דאעש מאז 2003. כאשר ממשלת עיראק נאבקת היום להשיב את תמיכת הסונים במאבקה נגד דאעש - או אפילו לחדש את האמון הפנים-סוני -- הקריאה הזו לעבירות אמריקניות על ידי דאעש צריכה להיות תזכורת מפוכחת לחשיבותו של ממשל תקין בחתירה לפתרון לתסיסה בעיראק. חוסר האחריות לאחר ההתערבות האמריקנית בעיראק לא רק סלל את הדרך להתעללות כמו אבו גרייב ובלקוואטר, הוא גם הניע את המתיחות העדתית במדינה - וכיום דאעש קוצר את הפירות. ארה"ב שפכה כסף לעיראק לאחר הפלישה ב-2003, אך היא לא התנתה תמיכה זו בחלוקה הוגנת של כוח ומשאבים על ידי ממשלת עיראק. זה איפשר לממשלתו של ראש הממשלה לשעבר, נורי אל-מאלכי, הנשלטת על ידי השיעים, להפלות את הקהילה הסונית. ארצות הברית גם הייתה מרושלת בהסתמכות על חברות אבטחה פרטיות כמו בלקווטר מבלי ליישם צעדים קפדניים להסדרת התנהגותן. היא גם העלימה עין מהאופן שבו החיילים שלה מתייחסים לעיראקים. כל הגורמים הללו תרמו לתחושת אי צדק מתגברת שנארזת כעת בנוחות על ידי דאעש כדי לדחוף את הגרסה שלו להיסטוריה העיראקית. ב"הח'ליפות המתחדשת", אבו גרייב נקרא שלוש פעמים כמקום שבו הגיעו הסונים העיראקים שהתנגדו לארה"ב כתוצאה מבגידתם על ידי שיעים ששיתפו פעולה עם האמריקנים. הפרסום מספר לראשונה על התקפות על אבו גרייב בשיא ההתערבות האמריקנית של אל קאעידה בעיראק (AQI) - קודמו של דאעש - לשחרור "סונים" כלואים שנעצרו על ידי האמריקנים. לאחר מכן הוא מציג את ה-Sahwa (התעוררות) של 2007 - כאשר שבטים סונים שיתפו פעולה עם ארה"ב כדי להילחם ב-AQI - כמקרה של טינה פנים-סונית שהובילה את השבטים למסור את חברי ה-AQI "לאמריקאים, שם הם הושמו באמצעות עינויים קשים כמו בתי הכלא של אבו גרייב", לפי הפרסום. לאחר מכן הוא קושר את שני הסיפורים הללו להסתערות על הכלא על ידי דאעש ב-2013 כדי לשחרר את אלה שעונו על ידי "האמריקאים והשיעים" (כפי שהפרסום מגדיר זאת) במשך עשר שנים. בגישור של עשור של היסטוריה ובהצבת השיעים באופן ישיר בקטגוריה של "אויב", דאעש מעביר מסר חזק שלפיו מאבקו הנוכחי בעיראק עוסק בביטול עוולות ארוכות שנים נגד סונים והשבת תחושת השייכות הסונית תחת המטרייה של ה"ח'ליפות". האזרחים שנהרגו על ידי שומרי בלקווטר, כמו אסירי אבו גרייב, היו גם סונים וגם שיעים. אבל האריזה מחדש של ההיסטוריה על ידי דאעש - שבה משטר סדאם חוסיין מומצא מחדש כמשטר "סוני" שניסה לעמוד מול ארה"ב ובעלות בריתה השיעיות - מבליטה את הניואנסים הללו. התמונות המשוכפלות של אסירי אבו גרייב בפרסום של דאעש הנ"ל, לצד תמונות של מוות אזרחים כתוצאה מתקיפות אוויריות של ארה"ב נגד מטרות דאעש, מוצגות כ"הוכחה" לנרטיב של הקבוצה. והם מחוזקים בטקסט שממסגר את אמריקה כיום כ"חיל האוויר של השיעים". מתברר שאי אפשר להביס את דאעש בעיראק ללא רכישה מהסונים במדינה. ללא עזרה סונית, דאעש ימשיך למסגר את הסכסוך כאחד שבו סונים שוב מותקפים על ידי ארה"ב והשיעים - במיוחד מכיוון שהמיליציות השיעיות הפכו לחלק מרכזי במאבק נגד קבוצת הטרור במקומות כמו תיכרית. כדי לאזן את המעורבות השיעית הזו, ממשלות ארה"ב ועיראק סומכות על הקמת משמר לאומי עיראקי חוצה עדות, ומקווות להחיות את "ההתעוררות" כדי לשוב ולאחד את הסונים תחת מטריה לאומנית. אבל התוכניות האלה לא יצליחו אלא אם כן יינקטו צעדים רציניים כדי להבטיח שאמצעי ממשל תקין ייקבעו כדי להביא בחשבון גם את העיראקים וגם את כל המזוהים עם הקואליציה נגד דאעש. זה לא אמור לחול רק בהקשר של הסכסוך הנוכחי - כדי שתרחישים כמו אבו גרייב ובלקוואטר לא יחזרו על עצמם - אלא גם כשהאבק שוקע. ממשל תקין הוא התרופה היעילה ביותר לכתות.
דאעש משתמש בעבירות מהמערב בעיראק כדי להצדיק את האכזריות שלו.
חוסר אחריות בעקבות הפלישה ב-2003 סלל את הדרך להתעללות - ולמתחים עדתיים.