France has joined Italy and Israel in passing laws banning the promotion of extreme thinness in the fashion industry. The health reforms, which include fining agencies employing models with a BMI under 18 and criminalising pro-anorexia web content, have now passed through the upper house of parliament. An analysis of the reforms by Sarah Jackson, a research psychologist at University College London, suggested that censoring images of ultra-thin models may ease their adverse effects on young women, such as concerns about body image and behaviours such as unhealthy eating. But while some have been hailing the legislation as a 'crackdown on anorexia', the laws may be unlikely to have any such effect. The view that anorexia is caused by comparing oneself to catwalk models remains popular. But Rachel Cole-Fletcher,  of Durham University says it is not a lifestyle choice and personality traits are to blame (file photo) Not a lifestyle choice . In Western Europe, around 0.5 per cent of adults are thought to be affected by anorexia nervosa. In around 10 per cent of these cases, the sufferers are men. These figures, however, are likely to be an underestimation. Anorexia has the highest mortality rate of any psychiatric illness, mostly due to organ failure and suicide. Yet, the illness is often mistaken by many as a lifestyle choice with an external cause. Despite accounts of the disorder pre-dating the fashion industry, the view that anorexia is caused by comparing oneself to a catwalk model remains popular. Likewise, while pro-ana websites insist that anorexia is a commitment, not an illness, they are highly exclusive online communities, created by and for those already showing signs of the illness. The merely curious are not welcome. High levels of perfectionism, a need for organisation and a focus on details are often observed in those with anorexia, studies have shown . Instead, the link between media endorsement of extreme thinness and the development of anorexia is neither simple nor clear. Research mentioned by Ms Jackson did find that women evaluated their bodies more negatively after viewing images of thin models. However, this effect was small and mostly determined by women's pre-existing opinions of their figures – women who were already dissatisfied with their body were most affected. As this effect was only measured at one point in time, the effects of prolonged exposure are not known, but when more images were used there was a tendency for the effect to be smaller. Perhaps, as the authors suggested, these images activated, rather than cultivated, beauty ideals. Whether the effects of media exposure on body dissatisfaction leads to changes in eating behaviour is also unclear. Another study, also cited by Jackson, looked for a link between a person's real-life media exposure and eating disorder symptoms. The results were fairly inconsistent, with some factors – such as body dissatisfaction – only corresponding to some types of media, and others – such as self-worth – showing no relationship. More importantly, the research showed correlation, not causation – it is just as plausible that women already unhappy with their bodies seek out thinness-promoting media more often. After all, if such a simple causal relationship did exist, the pervasiveness of these images in our culture raises the question of why the majority of our population is overweight, rather than underweight. In Western Europe, around 0.5 per cent of adults are thought to be affected by anorexia nervosa, but these figures tend to be underestimated, experts said (file photo) Model ban but no support . Most researchers currently view the cultural value placed on thinness as a 'background risk factor'. Meanwhile, several psychological and biological factors are implicated. High levels of perfectionism, a need for organisation and a focus on details are often observed in those with anorexia. Recent research suggests there is a lower reward response to food in the brain, even after recovery. Some of these factors seem to be influenced by genetic inheritance. Stressful experiences may then influence whether these existing factors then lead to developing the disorder. More than one risk factor will be necessary. So the legislation is likely to have little effect on the prevalence of anorexia in the general population, but it also offers no support to the models themselves. The law requires a medical certificate proving that a model has a BMI of at least 18. This is still underweight, according to the World Health Organisation. Regular weigh-ins have been only vaguely suggested and there's been no mention of an obligation to offer support to a model who fails a weigh-in. While there is some debate over whether models are at a higher risk of developing eating disorders, this career certainly encourages unhealthy behaviour. Thinness of this degree has hugely damaging effects on the internal organs, bones and brain. It can cause obsessiveness and social withdrawal even in psychologically healthy people. France has already lost a high-profile model to anorexia – yet the new laws almost encourage agencies to wash their hands of models who fall ill. Legislation banning models with a BMI under 18 is likely to have little effect on the prevalence of anorexia in the general population, but it also offers no support to the models themselves, experts have argued . In the same way, while pro-ana content is undoubtedly harmful, the new laws punish those who are in need of help. This exclusively punitive approach is likely to drive these sites further undergound. If the measures are enforced – if spot checks continue, weigh-ins aren't cheated and other countries are supportive – they may be a positive move. They may be a first step towards a culture that prioritises health over aesthetics – whether that means a dangerously small or unhealthily large body. Nonetheless, this will mostly benefit the worried well – those who, regrettably, are unhappy with their bodies, but are otherwise unlikely to develop anorexia nervosa. Claiming that these laws address one of the most treatment-resistant mental illnesses is far too optimistic. This article was co-written by Lexie Thorpe, an MSc in Developmental Cognitive Neuroscience at Durham University .
Rachel Cole-Fletcher is a teaching fellow at Durham University - and works with students looking at cognitive traits associated with anorexia risk .
Argues that rather than skinny models being to blame, other factors are .
States that people with anorexia tend to have a certain personality type .
And that images of thin women are unlikely to have much of an effect .
צרפת הצטרפה לאיטליה ולישראל בהעברת חוקים האוסרים על קידום רזון קיצוני בתעשיית האופנה. הרפורמות בבריאות, הכוללות סוכנויות קנסות המעסיקות דוגמניות עם BMI מתחת לגיל 18 והפללת תוכן אינטרנט פרו-אנורקסיה, עברו כעת בבית העליון של הפרלמנט. ניתוח של הרפורמות על ידי שרה ג'קסון, פסיכולוגית מחקר מאוניברסיטת קולג' בלונדון, העלה שצנזור תמונות של דוגמניות רזות במיוחד עשוי להקל על השפעותיהן השליליות על נשים צעירות, כמו דאגות לגבי דימוי גוף והתנהגויות כמו אכילה לא בריאה. אבל בעוד שחלקם משבחים את החקיקה כ"דכדוך נגד אנורקסיה", סביר להניח שלחוקים לא תהיה השפעה כזו. הדעה כי אנורקסיה נגרמת מהשוואה לדוגמניות המסלול נשארת פופולרית. אבל רייצ’ל קול-פלטשר, מאוניברסיטת דורהאם אומרת שזו לא בחירת אורח חיים ותכונות אישיות אשמות (תמונת קובץ) לא בחירת אורח חיים. במערב אירופה, כ-0.5% מהמבוגרים נחשבים לסובלים מאנורקסיה נרבוזה. בסביבות 10 אחוז מהמקרים הללו, הסובלים הם גברים. עם זאת, הנתונים הללו עשויים להיות הערכת חסר. אנורקסיה היא בעלת שיעור התמותה הגבוה ביותר מכל מחלה פסיכיאטרית, בעיקר עקב אי ספיקת איברים והתאבדות. עם זאת, המחלה נתפסת לעתים קרובות על ידי רבים כבחירת אורח חיים עם סיבה חיצונית. למרות דיווחים על ההפרעה שקדמה לתעשיית האופנה, הדעה שאנורקסיה נגרמת מהשוואת עצמך לדוגמנית מסלול נשארת פופולרית. כמו כן, בעוד שאתרי פרו-אנה מתעקשים שאנורקסיה היא מחויבות, לא מחלה, הם קהילות מקוונות בלעדיות ביותר, שנוצרו על ידי ולמען אלה שכבר מראים סימני מחלה. סקרנים בלבד אינם רצויים. רמות גבוהות של פרפקציוניזם, צורך בארגון והתמקדות בפרטים נצפו לעתים קרובות אצל אלו עם אנורקסיה, כך הראו מחקרים. במקום זאת, הקשר בין תמיכה תקשורתית לרזון קיצוני לבין התפתחות אנורקסיה אינו פשוט ואינו ברור. מחקר שהוזכר על ידי גב' ג'קסון מצא שנשים העריכו את גופן בצורה שלילית יותר לאחר שצפו בתמונות של דוגמניות רזות. עם זאת, השפעה זו הייתה קטנה ונקבעה בעיקר על ידי הדעות הקיימות של נשים על הדמויות שלהן - נשים שכבר היו לא מרוצות מהגוף שלהן נפגעו יותר מכל. מכיוון שהאפקט הזה נמדד רק בנקודת זמן אחת, ההשפעות של חשיפה ממושכת אינן ידועות, אך כאשר נעשה שימוש בתמונות נוספות הייתה נטייה להשפעה קטנה יותר. אולי, כפי שהציעו המחברים, דימויים אלה הפעילו, ולא טיפחו, אידיאלים של יופי. לא ברור גם אם ההשפעות של חשיפה תקשורתית על חוסר שביעות רצון בגוף מובילות לשינויים בהתנהגות האכילה. מחקר אחר, שצוטט גם הוא על ידי ג'קסון, חיפש קשר בין החשיפה התקשורתית האמיתית של אדם לבין תסמיני הפרעות אכילה. התוצאות היו די לא עקביות, כאשר גורמים מסוימים - כמו חוסר שביעות רצון מהגוף - התאימו רק לסוגים מסוימים של מדיה, ואחרים - כמו ערך עצמי - לא הראו שום קשר. חשוב מכך, המחקר הראה מתאם, לא סיבתיות - זה סביר באותה מידה שנשים שכבר אינן מרוצות מהגוף שלהן מחפשות לעתים קרובות יותר מדיה לקידום רזון. אחרי הכל, אם אכן היה קיים קשר סיבתי כה פשוט, התפשטות התמונות הללו בתרבות שלנו מעלה את השאלה מדוע רוב האוכלוסייה שלנו סובלת מעודף משקל, ולא מתת משקל. במערב אירופה, כ-0.5% מהמבוגרים נחשבים מושפעים מאנורקסיה נרבוזה, אך נתונים אלה נוטים להיות מוזלים, אמרו מומחים (תמונה) איסור על מודלים אך אין תמיכה. רוב החוקרים רואים כיום את הערך התרבותי המופיע לרזון כ"גורם סיכון רקע". בינתיים, מספר גורמים פסיכולוגיים וביולוגיים מעורבים. רמות גבוהות של פרפקציוניזם, צורך בארגון והתמקדות בפרטים נצפות לעיתים קרובות אצל הסובלים מאנורקסיה. מחקרים עדכניים מראים שיש תגובת תגמול נמוכה יותר למזון במוח, גם לאחר החלמה. נראה כי חלק מהגורמים הללו מושפעים מהתורשה הגנטית. חוויות מלחיצות עשויות להשפיע אם הגורמים הקיימים הללו יובילו להתפתחות ההפרעה. יהיה צורך ביותר מגורם סיכון אחד. אז כנראה שלחקיקה תהיה השפעה מועטה על שכיחות האנורקסיה באוכלוסיה הכללית, אבל היא גם לא מספקת תמיכה למודלים עצמם. החוק מחייב אישור רפואי המוכיח שלדגם יש BMI של לפחות 18. זה עדיין בתת משקל, לפי ארגון הבריאות העולמי. שקילה רגילה הוצעה רק בצורה מעורפלת ולא הוזכרה חובה להציע תמיכה לדוגמנית שנכשלת בשקילה. אמנם יש ויכוחים אם דוגמניות נמצאות בסיכון גבוה יותר לפתח הפרעות אכילה, אבל הקריירה הזו בהחלט מעודדת התנהגות לא בריאה. לרזון בדרגה זו יש השפעות מזיקות מאוד על האיברים הפנימיים, העצמות והמוח. זה יכול לגרום לאובססיביות ולנסיגה חברתית אפילו אצל אנשים בריאים מבחינה פסיכולוגית. צרפת כבר איבדה דוגמנית בעלת פרופיל גבוה לאנורקסיה - ובכל זאת החוקים החדשים כמעט מעודדים סוכנויות לשטוף ידיים של דוגמניות שחולות. חקיקה האוסרת על מודלים עם BMI מתחת ל-18 צפויה להשפיע מעט על שכיחות האנורקסיה באוכלוסייה הכללית, אך היא גם אינה מספקת תמיכה למודלים עצמם, טענו מומחים. באותו אופן, בעוד שתוכן פרו-אנה מזיק ללא ספק, החוקים החדשים מענישים את מי שזקוק לעזרה. הגישה העונשית הבלעדית הזו עשויה להרחיק את האתרים הללו למחתרת. אם האמצעים יאכפו - אם הבדיקות הנקודתיות יימשכו, השקילות לא ירמו ומדינות אחרות תומכות - הם עשויים להיות מהלך חיובי. הם עשויים להיות צעד ראשון לקראת תרבות שמתעדפת בריאות על פני אסתטיקה - בין אם זה אומר גוף קטן בצורה מסוכנת או לא בריא. אף על פי כן, הדבר יועיל בעיקר למודאגים - אלה שלמרבה הצער אינם מרוצים מגופם, אך סביר להניח שלא יפתחו אנורקסיה נרבוזה. הטענה שהחוקים הללו מתייחסים לאחת ממחלות הנפש העמידות ביותר לטיפול היא הרבה יותר מדי אופטימית. מאמר זה נכתב בשיתוף לקסי ת'ורפ, תואר שני במדעי המוח הקוגניטיביים התפתחותיים באוניברסיטת דורהאם.
רייצ'ל קול-פלטשר היא עמיתת הוראה באוניברסיטת דורהאם - ועובדת עם סטודנטים בוחנים תכונות קוגניטיביות הקשורות לסיכון לאנורקסיה.
טוען שבמקום שדוגמניות רזות אשמות, גורמים אחרים הם .
קובע שאנשים עם אנורקסיה נוטים להיות בעלי סוג אישיות מסוים.
וסביר שתמונות של נשים רזות לא ישפיעו הרבה.