(CNN)You may know Mindy Kaling from Fox's cult hit comedy "The Mindy Project," in which she plays Mindy Lahiri, a perky, quirky OB/GYN juggling her career and love life in New York. (Only in the Big Apple can a doctor not afford an apartment!) The show was a breakthrough for on-screen representation — the first network sitcom created by and starring a woman of color — and it looks likely to be renewed for the coming 2015-16 season. Recently, however, Kaling's brother Vijay Chokalingam unveiled a project of his own, and while it has been getting a lot of attention, it hasn't generated quite as many laughs — either from observers or from his famous sibling, who told him it brought "shame upon their family." You see, Chokalingam revealed that, as an undergraduate at the University of Chicago, he engaged in a daring (his view) or ridiculous and offensive (pretty much everyone else) scam: He applied to medical school claiming to be African-American. Chokalingam had spent his college years as a "hard-partying frat boy," and achieved a less than stunning 3.1 GPA. Upon facing graduation and exploring his med school options, he realized that fellow Indian-Americans with his grades were getting turned down from the universities of his choice — but that "black, Hispanic, and Native American applicants with my grades and test scores were much more likely to gain acceptance." This revelation led him to make the decision to pose as a black man, both to "dramatically improve" his chances of admission, and to illustrate the unfair advantage that blacks and other underrepresented minorities receive when applying to prestigious schools. To accomplish this goal, Chokalingam shaved his head of its naturally wavy black locks, trimmed his "long Indian-American eyelashes," checked "black" under the optional race/ethnicity declaration and submitted his application to 14 schools under his childhood nickname "JoJo." He received invitations for in-person interviews at 11 schools, results that he claims support the notion that African-Americans garner special privileges that are unavailable to whites or Asians. And now that the statute of limitations on his act of fraud has expired, he's looking to write a book on his experiences, titled "Almost Black: The True Story of an Indian American Who Got Into Medical School Pretending to Be an African American." What's truly curious is that even if you agree with Chokalingam that affirmative action is merely a form of "systematic racism," when all is said and done, it offers very little evidence of the "privilege" that he claims is accorded to black, Hispanic and Native American candidates. Chokalingam had mediocre grades and MCATs, but he graduated from one of the most prestigious schools in the nation. Yet even while representing himself as black, Chokalingam received only a single admission offer, to St. Louis University's School of Medicine, which falls somewhere between 57th and 67th in national rankings. Harvard, University of Pennsylvania, Columbia and all the higher ranked schools he applied to rejected him. Meanwhile, he admits, pretending to be black came with disadvantages. He found himself being accused of shoplifting by store clerks and harassed by cops — who would regularly stop him while driving and demand that he tell them how much his car cost, implying that he must have stolen it. These acts of very real prejudice, experienced regularly by blacks and Hispanics of all backgrounds — multimillionaire comedian Chris Rock has recently been tweeting pictures of the occasions when he is pulled over by police for no reason — didn't seem to dissuade Chokalingam from his adamant belief in the unfairness of a system that seeks to address the shockingly low numbers of minority health practitioners by providing some weight to race and ethnicity in decision-making. It's not just a matter of what individual applicants "deserve." One-third of Americans are black, Hispanic or Native American; just one in 10 physicians are. Since minority medical practitioners are up to three times as likely to practice in their own communities, this lack of diversity has produced "doctor deserts," in which urban and rural ethnic enclaves across the nation go without access to primary care physicians. Years ago, when I told my father — a doctor from a long line of doctors — that I didn't want to follow in his footsteps, he told me that was fine, because medicine is a service trade, and anyone not interested in serving should avoid the profession. A medical degree isn't a reward to be earned, he said, but a responsibility to be accepted. Which really cuts to the heart of what's so sad about Chokalingam's racial farce. Like others who've recently been exposed for falsely claiming racial identities — including putative presidential candidate Jeb Bush, who registered himself as "Hispanic" on a 2009 voter form, and Massachusetts Sen. Elizabeth Warren, who was excoriated during her campaign for having claimed Native American ancestry in the past — Chokalingam wanted to claim the fruits of racial affiliation without having to carry black people's burden. Race isn't just about color or blood; it is about the collective experiences and inherited cultural context and present-day condition of a community of people. Many of the markers of race are persistently corrosive; others are deeply painful. Affirmative action programs are a means of redress for these awful realities of our nation's history; an imperfect one, but necessary. There are some fields where the imbalances might never correct themselves on their own. Industries like health care and Hollywood. Because what's most ironic about Chokalingam's decision to ride on his sister's coattails in telling his story: While Asians are well represented in medicine, our numbers are vanishingly low in the entertainment and media world, and until the recent breakthrough of modern pioneers like Mindy Kaling, it was impossible to imagine film and television that included our faces, voices and stories. Kaling's immense talent and charisma made her a star. But it was a quota-based affirmative action initiative -- NBC's Diversity Writers Program -- that gave her a start.
Mindy Kaling's brother Vijay Chokalingam pretended to be black to get into med school .
Jeff Yang: That's offensive and ironic, considering that minorities experience many disadvantages .
(CNN) אולי אתם מכירים את מינדי קאלינג מקומדיית הפולחן של פוקס "The Mindy Project", שבה היא מגלמת את מינדי להירי, רופאת חולים/ג'ינאית עליזה ומשונה שמלהטטת בקריירה ובחיי האהבה שלה בניו יורק. (רק בתפוח הגדול רופא לא יכול להרשות לעצמו דירה!) התוכנית הייתה פריצת דרך לייצוג על המסך - הסיטקום הראשון ברשת שנוצרה על ידי אישה צבעונית ומככבת בה - ונראה שהיא צפויה להתחדש לקראת 2015 הקרובה -עונה 16. אולם לאחרונה, אחיו של קאלינג, ויג'אי צ'וקלינגם, חשף פרויקט משלו, ולמרות שהוא זכה לתשומת לב רבה, הוא לא עורר כל כך הרבה צחוקים - לא מצד צופים ולא מצד אחיו המפורסם, שסיפרו לו שזה הביא "בושה למשפחתם". אתה מבין, צ'וקלינגאם גילה שבתור תואר ראשון באוניברסיטת שיקגו, הוא עסק בהונאה נועזת (השקפתו) או מגוחכת ופוגענית (כמעט כל השאר): הוא פנה לבית ספר לרפואה בטענה שהוא אפרו-אמריקאי. צ'וקלינגאם בילה את שנות הקולג' שלו כ"נער אחווה קשה למסיבות", והשיג ממוצע פחות ממדהים של 3.1. כשעמד בפני סיום הלימודים וחקר את האפשרויות שלו בבית הספר לרפואה, הוא הבין שחבריו הודים-אמריקאים עם הציונים שלו מקבלים סירוב מהאוניברסיטאות לפי בחירתו - אבל ש"מועמדים שחורים, היספנים ואינדיאנים עם הציונים שלי וציוני המבחנים שלי היו הרבה סיכוי גבוה יותר לקבל קבלה." גילוי זה הוביל אותו לקבל את ההחלטה להתחזות לגבר שחור, הן כדי "לשפר באופן דרמטי" את סיכויי הקבלה שלו, והן כדי להמחיש את היתרון הבלתי הוגן שמקבלים שחורים ומיעוטים אחרים שאינם מיוצגים כשפונים לבתי ספר יוקרתיים. כדי להשיג מטרה זו, צ'וקלינגאם גילח את ראשו של המנעולים השחורים הגליים הטבעיים שלו, גזז את "הריסים ההודיים-אמריקאיים הארוכים שלו", סימן "שחור" תחת הצהרת הגזע/אתניות האופציונלית והגיש את בקשתו ל-14 בתי ספר תחת כינוי ילדותו "JoJo" ." הוא קיבל הזמנות לראיונות אישיים ב-11 בתי ספר, תוצאות שלטענתו תומכות בתפיסה שאפרו-אמריקאים מקבלים הרשאות מיוחדות שאינן זמינות ללבנים או אסייתים. ועכשיו, כשפג תוקפו של תקופת ההתיישנות על מעשה ההונאה שלו, הוא מחפש לכתוב ספר על חוויותיו, שכותרתו "כמעט שחור: הסיפור האמיתי של אמריקאי הודי שנכנס לבית הספר לרפואה והעמיד פנים שהוא אפרו אמריקאי". מה שבאמת מוזר הוא שגם אם אתה מסכים עם צ'וקאלינגאם שהעדפה מתקנת היא רק סוג של "גזענות שיטתית", כשהכל נאמר ונעשה, היא מספקת מעט מאוד עדויות ל"פריבילגיה" שלטענתו ניתנת לשחורים, היספנים. ומועמדים אינדיאנים. לצ'וקלינגאם היו ציונים בינוניים ו-MCATs, אבל הוא סיים את אחד מבתי הספר היוקרתיים ביותר במדינה. עם זאת, גם בזמן שייצג את עצמו כשחור, צ'וקלינגאם קיבל רק הצעת קבלה אחת, לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת סנט לואיס, שנמצא איפשהו בין 57 ל-67 בדירוג הלאומי. הרווארד, אוניברסיטת פנסילבניה, קולומביה וכל בתי הספר בעלי הדירוג הגבוה יותר שאליהם הגיש בקשה דחו אותו. בינתיים, הוא מודה, להתחזות לשחור היו חסרונות. הוא מצא את עצמו מואשם בגניבה מחנות על ידי פקידי חנות ומוטרד על ידי שוטרים - שהיו עוצרים אותו בקביעות בזמן נהיגה ודורשים ממנו לספר להם כמה עלתה המכונית שלו, מה שמרמז שהוא כנראה גנב אותה. מעשי דעות קדומות אמיתיות מאוד, שחווים באופן קבוע שחורים והיספנים מכל הרקע - הקומיקאי המולטי-מיליונר כריס רוק צייץ לאחרונה תמונות של המקרים שבהם הוא נעצר על ידי המשטרה ללא סיבה - לא נראה שהניאו את צ'וקלינגאם מדעתו. אמונה בחוסר ההגינות של מערכת המבקשת לתת מענה למספרים הנמוכים להחריד של מטפלי בריאות מיעוט על ידי מתן משקל מסוים לגזע ולאתניות בקבלת החלטות. זה לא רק עניין של מה "מגיע למועמדים בודדים". שליש מהאמריקאים הם שחורים, היספנים או אינדיאנים; רק אחד מכל 10 רופאים. מאחר שלעוסקים רפואיים בני מיעוטים יש סבירות גבוהה פי שלושה להתאמן בקהילות שלהם, חוסר הגיוון הזה הוליד "מדבריות רופאים", שבהם מובלעות אתניות עירוניות וכפריות ברחבי המדינה חסרות גישה לרופאים ראשוניים. לפני שנים, כשאמרתי לאבי - רופא משורה ארוכה של רופאים - שאני לא רוצה ללכת בדרכו, הוא אמר לי שזה בסדר, כי רפואה היא מקצוע שירות, וכל מי שלא מעוניין לשרת צריך להימנע מהמקצוע. תואר ברפואה אינו פרס שיש לזכות בו, אמר, אלא אחריות להתקבל. מה שבאמת חותך ללב מה שכל כך עצוב בפארסה הגזעית של צ'וקלינגאם. כמו אחרים שנחשפו לאחרונה בטענה שקרית של זהויות גזעיות - כולל המועמד לנשיאות המשוער ג'ב בוש, שרשם את עצמו כ"היספני" בטופס מצביעים משנת 2009, והסנאטורית של מסצ'וסטס אליזבת וורן, שזכתה לתחרות במהלך מסע הבחירות שלה על כך שטענה. מוצא ילידים אמריקאים בעבר - צ'וקלינגאם רצה לתבוע את פירות ההשתייכות הגזעית מבלי לשאת בנטל השחורים. גזע אינו רק צבע או דם; מדובר בחוויות קולקטיביות ובהקשר תרבותי בירושה ומצבה של קהילת אנשים. רבים מסמני הגזע הם מאכלים מתמשכים; אחרים כואבים מאוד. תוכניות אפליה מתקנת הן אמצעי לתיקון המציאות הנוראה הללו של ההיסטוריה של האומה שלנו; אחד לא מושלם, אבל הכרחי. ישנם תחומים שבהם חוסר האיזון עלול לעולם לא לתקן את עצמם בעצמם. תעשיות כמו בריאות והוליווד. כי מה הכי אירוני בהחלטה של ​​צ'וקלינגאם לרכוב על מעיליה של אחותו בסיפורו: בעוד שהאסייתים מיוצגים היטב ברפואה, המספרים שלנו נמוכים באופן הולך ונמוך בעולם הבידור והתקשורת, ועד לפריצת הדרך האחרונה של חלוצות מודרניות כמו מינדי קאלינג, אי אפשר היה לדמיין קולנוע וטלוויזיה שכללו את הפנים, הקולות והסיפורים שלנו. הכישרון והכריזמה העצומים של קאלינג הפכו אותה לכוכבת. אבל זו הייתה יוזמה של אפליה מתקנת מבוססת מכסות - תוכנית הסופרים הגיוון של NBC - שנתנה לה התחלה.
אחיה של מינדי קאלינג ויג'יי צ'וקלינגאם העמיד פנים שהוא שחור כדי להיכנס לבית ספר לרפואה.
ג'ף יאנג: זה פוגע ואירוני, בהתחשב בכך שמיעוטים חווים חסרונות רבים.