(CNN)Given that most people couldn't tell the difference between a copyright and a trademark, it usually takes something controversial, such as the Washington Redskins' refusal to change their name, to get people interested in trademark law. This week, a higher court scrutinized a lesser-known trademark -- when the band The Slants sought to protect its name. The Slants are five Asian-American musicians from Portland, Oregon, who pay homage to the '80s on stage -- and homage to their heritage in an ironic way. "We want to take on stereotypes that people have about us, like the slanted eyes, and own them," Simon Shiao Tam, the band's front-man, said.  In other words, the group adopted the Lenny Bruce philosophy of repeating an insulting term until it doesn't mean anything anymore.  To The Slants, "slant" isn't an insult, it is empowering. And more power to them. Unfortunately, a bureaucrat at the U.S. Patent and Trademark Office decided that "Slant" was disparaging to Asians, and denied them a trademark registration under the despised (by me, anyhow) Section 2(a) of the trademark act.  This is the section that lets the government deny trademark protection to a mark that is "immoral," "scandalous" or "disparaging."  In this case, the latter. But wait a minute.  This isn't billionaire Dan Snyder referring to other people as "Redskins."  In L'affair Redskins, it is the disparaged group, Native Americans, who are complaining -- not the government deciding on its own that it knows best.  In the Slants' case, these are Asian guys who say "it doesn't bother us, so why should it bother you?"  And it isn't as if any Asian American groups got involved. This is not the first time that someone has "taken back" a marginalizing term in a trademark fight. About 10 years ago, the motorcycle club "Dykes on Bikes" was similarly rebuffed, and they fought back and won the right to protect their mark. They made similar arguments that resonated: If they wanted to call themselves "Dykes on Bikes," then what place does the government have in judging that decision? In another decision, the trademark office initially denied a registration for Buddha Beachwear on the grounds that Buddhists would find it disparaging. But on reconsideration, the Trademark Trial and Appeal Board held that it should go forward stating it is "imperative that the board be careful to avoid interposing its own judgment for that of Buddhists." So why aren't the Slants given the same privileges as Dykes on Bikes or Buddha Beachwear?  It is largely a sign of the times.  We find ourselves mired deeper and deeper in a society where people actually get excited to take offense at virtually anything.  Given the lingering controversy over the Redskins' trademark, our five friends from Oregon didn't stand a chance. This decision offends me. For starters, by trying to protect Asians from racism, the court issued a disturbingly racist decision based on the fact that these were, in fact, Asians who intended their band name to invoke their ethnicity.  But, if a Sicilian (like me) were to seek to register the same exact name, with no such intent, I would enjoy that privilege. This isn't quite Korematsu v. United States (the decision that authorized putting Asians in internment camps), but the decision is quite unprincipled. Even worse, this decision gets the First Amendment wrong.  The majority opinion almost flippantly discards the Constitutional issues as much ado about nothing.  Essentially it says, "we did it this way before, so we are going to keep doing it this way." Your Constitution got stepped on before, and who are we to take our feet off of it? If you're not upset by now, you should be. Well, the court does give us a sort-of dissent styled as "additional views."  While not binding, some of our most cherished First Amendment rights grew from the tiny seeds planted by the dissents of Oliver Wendell Holmes.  The dissent in this case recognizes the fact that trademarks are commercial speech, which is protected by the First Amendment. It also notes that the government should not be in the business of giving out or withholding benefits on the basis of the content of the recipient's speech.  This is known as the doctrine of "unconstitutional conditions." Since Section 2(a) discriminates against First Amendment protected expression on the basis of its content, the court has called for 2(a) to be, finally, deemed unconstitutional. But, for some reason, it declined to actually go that far.  It merely suggested it, without so ruling.  And people wonder why my hair is falling out. I guess I will start a protest band and call them "The Guinea Pigs."  But, I won't be allowed to register that trademark -- although the five Asian guys from The Slants could.  Maybe we should just each register the other band's marks, and trade them after we get past the bureaucrats at the trademark office.
Marc Randazza: Court upholds a trademark denial for Asian-American band The Slants on the grounds that name was disparaging .
He says court is wrong: Trademarks are commercial speech, protected by First Amendment. Ruling a sign or our easily offended times .
(CNN) בהתחשב בכך שרוב האנשים לא יכלו להבחין בין זכויות יוצרים לסימן מסחרי, בדרך כלל נדרש משהו שנוי במחלוקת, כמו סירובם של וושינגטון רדסקינס לשנות את שמם, כדי לגרום לאנשים להתעניין בדיני סימנים מסחריים. השבוע, בית משפט גבוה יותר בדק סימן מסחרי פחות מוכר - כאשר להקת The Slants ביקשה להגן על שמה. The Slants הם חמישה מוזיקאים אסייתים-אמריקאים מפורטלנד, אורגון, שעושים כבוד לשנות ה-80 על הבמה - ומחווה למורשת שלהם בצורה אירונית. "אנחנו רוצים לקבל על עצמנו סטריאוטיפים שיש לאנשים עלינו, כמו העיניים המלוכסנות, ולהחזיק אותם", אמר סיימון שיאו טאם, סולן להקת הלהקה. במילים אחרות, הקבוצה אימצה את הפילוסופיה של לני ברוס של חזרה על מונח מעליב עד שהוא לא אומר כלום יותר. בעיני The Slants, "לכסון" אינו עלבון, הוא מעצים. ועוד כוח להם. לרוע המזל, ביורוקרט במשרד הפטנטים והסימנים המסחריים של ארה"ב החליט ש"Slant" מזלזל באסיאתים, ושלל מהם רישום של סימן מסחר לפי סעיף 2(א) המתועב (בעיני, בכל מקרה) של חוק הסימנים המסחריים. זה הסעיף שמאפשר לממשלה לשלול הגנה על סימן מסחר לסימן שהוא "לא מוסרי", "שערורייתי" או "מזלזל". במקרה זה, האחרון. אבל חכה רגע. זה לא המיליארדר דן סניידר שמתייחס לאנשים אחרים כ"רדסקינס". ב-L'affair Redskins, הקבוצה המזלזלת, האינדיאנים, היא שמתלוננת - לא הממשלה שמחליטה בעצמה שהיא יודעת הכי טוב. במקרה של הסלנטס, מדובר בחבר'ה אסייתים שאומרים "זה לא מפריע לנו, אז למה שזה יפריע לך?" וזה לא כאילו קבוצות אסייתיות אמריקאיות היו מעורבות. זו לא הפעם הראשונה שמישהו "לוקח בחזרה" מונח שולי במאבק בסימן מסחרי. לפני כ-10 שנים, מועדון האופנועים "Dykes on Bikes" נדחה באופן דומה, והם נלחמו בחזרה וזכו בזכות להגן על חותמם. הם העלו טיעונים דומים שהדהדו: אם הם רצו לקרוא לעצמם "דייקים על אופניים", אז איזה מקום יש לממשלה בשיפוט ההחלטה הזו? בהחלטה אחרת, משרד הסימנים המסחרי דחה תחילה רישום לבגדי חוף בודהה בטענה שבודהיסטים ימצאו בכך מזלזל. אך לאחר בדיקה מחודשת, הוועדה למשפט ולערעור על סימני מסחר קבעה כי עליה להמשיך ולהצהיר כי "חובה שהוועדה תקפיד להימנע מהטלת שיקול דעתה של בודהיסטים". אז למה ל-Slants לא ניתנות אותן הרשאות כמו דייקס על אופניים או בגדי חוף בודהה? זה במידה רבה סימן של זמן. אנו מוצאים את עצמנו שקועים עמוק יותר ויותר בחברה שבה אנשים ממש מתרגשים להיעלב כמעט בכל דבר. לאור המחלוקת המתמשכת על הסימן המסחרי של הרדסקינס, לחמשת החברים שלנו מאורגון לא היה סיכוי. ההחלטה הזו פוגעת בי. בתור התחלה, בניסיון להגן על אסייתים מגזענות, בית המשפט הוציא החלטה גזענית מדאיגה בהתבסס על העובדה שאלו היו, למעשה, אסייתים שהתכוונו לשם הלהקה שלהם להפעיל את מוצאם האתני. אבל, אם סיציליאני (כמוני) היה מבקש לרשום את אותו השם המדויק, ללא כוונה כזו, הייתי נהנה מהפריבילגיה הזו. זו לא ממש קורמאצו נגד ארצות הברית (ההחלטה שאישרה להכניס אסייתים למחנות המעצר), אבל ההחלטה די חסרת עקרונות. גרוע מכך, החלטה זו טועה בתיקון הראשון. דעת הרוב פוסלת כמעט ברפרוף את הסוגיות החוקתיות כמו מהומה על כלום. בעיקרו של דבר זה אומר, "עשינו את זה ככה בעבר, אז אנחנו הולכים להמשיך לעשות את זה ככה." על החוקה שלך דרכו בעבר, ומי אנחנו שתוריד ממנה את הרגליים? אם אתה לא כועס עד עכשיו, אתה צריך להיות. ובכן, בית המשפט אכן נותן לנו מעין התנגדות המעוצבת כ"דעות נוספות". אמנם לא מחייב, אבל כמה מהזכויות האהובות ביותר על התיקון הראשון שלנו צמחו מהזרעים הזעירים שנשתלו על ידי המתנגדים של אוליבר וונדל הולמס. ההתנגדות במקרה זה מכירה בעובדה שסימני מסחר הם דיבור מסחרי, המוגן על ידי התיקון הראשון. כמו כן, היא מציינת כי הממשלה אינה צריכה לעסוק במתן או הלנת הטבות על בסיס תוכן נאומו של הנמען. זה ידוע בתור הדוקטרינה של "תנאים לא חוקתיים". מאחר שסעיף 2(א) מפלה לרעה ביטוי מוגן בתיקון הראשון על בסיס תוכנו, קרא בית המשפט לראות בסעיף 2(א) כבלתי חוקתי. אבל, מסיבה כלשהי, הוא סירב ללכת כל כך רחוק. זה רק הציע זאת, מבלי להכריע כך. ואנשים תוהים למה השיער שלי נושר. אני מניח שאקים להקת מחאה ואקרא להם "החזירים". אבל, אני לא יורשה לרשום את הסימן המסחרי הזה - למרות שחמשת החבר'ה האסייתים מ-The Slants יכלו. אולי אנחנו צריכים פשוט לרשום כל אחד את הסימנים של הלהקה השנייה, ולסחור בהם אחרי שנעבור את הביורוקרטים במשרד הסימנים המסחריים.
Marc Randazza: בית המשפט מאשר שלילת סימן מסחרי ללהקה האסיאתית-אמריקאית The Slants בטענה שהשם מזלזל.
הוא אומר שבית המשפט טועה: סימנים מסחריים הם דיבור מסחרי, מוגן על ידי התיקון הראשון. פסיקת סימן או הזמנים הנעלבים שלנו בקלות.