(CNN)The terrorist group Al-Shabaab has claimed an attack on Garissa University College in eastern Kenya, in which many people have been killed and still more taken hostage. The attack is another step in the ongoing escalation of the terrorist group's activities, and a clear indicator that the security situation in East Africa is deteriorating fast. Somalia-based Al-Shabaab has been behind a string of recent attacks in Kenya, the most well-known of them being the massacre at the Westgate Shopping Centre in Nairobi in 2013. Cross-border raids into Kenya by the group, however, date back to 2011. Al-Shabaab incursions triggered a military response by the government in Nairobi, which sent troops to Somalia as part of an African Union mission in support of Somalia's internationally recognized government that had been under pressure from Al-Shabaab and other militants for several years. Al-Shabaab is predominantly driven by the same radical interpretation of the Koran as al-Qaeda and ISIS (also known as Islamic State), but also employs more opportunistic approaches to shoring up local support. Its origins lie in Al-Ittihad al-Islami (Unity of Islam), one of several militant factions that emerged in the wake of the fall of Siad Barre in 1991. These disparate groups fought each other and a U.N. peacekeeping mission in the Somali civil war that led to the complete collapse of the country, from which it has yet to recover almost quarter of a century later. Al-Shabaab (literally "the Youth") split from Unity of Islam in 2003 and merged with another radical Islamist group, the so-called Islamic Courts Union. As their alliance obtained control of Somalia's capital Mogadishu in 2006, Ethiopia, the only majority Christian country in the region, took military action against the group. The offensive weakened Al-Shabaab and pushed it back into the rural areas of central and southern Somalia, but it failed to defeat it. To the contrary, Ethiopia's invasion and occupation of parts of Somalia -- although invited by the Somali government and backed by the African Union -- enabled Al-Shabaab to partially re-invent itself as both an Islamist and nationalist force opposing a foreign "Christian" invasion. Initially, the group primarily attacked Ethiopian forces, but soon began to "expand" its activities against the Somali government as well. The first attack outside Somalia was an attack in the Ugandan capital of Kampala in 2010. Soon after this, cross-border raids in Kenya began, predominantly targeting Christians there. Increasing its links with al-Qaeda, Al-Shabaab declared its full allegiance in 2012 -- and it is not clear whether it will switch allegiances to ISIS. Much will depend on how the relationships between al-Qaeda in the Arabian Peninsula (AQAP), a long-time ally of Al-Shabaab based in Yemen, and ISIS develop. The key point is that Al-Shabaab's attack in Garissa is part of a broader regional context of instability fueled by a huge number of factors. It must not be interpreted simply as another act of garden-variety fundamentalist terrorism. Clearly, the presence and activities of terrorist groups in the region is a major concern, and it is undoubtedly driven by radical and exclusivist interpretations of Islam. But the entire region also suffers from a range of other problems: from economic development challenges to environmental degradation; from organized crime to inter-tribal and inter-communal violence; from corruption to serious deficits in human rights and good governance. These entrenched inequalities help Al-Shabaab appeal to a wide variety of potential recruits, who may sympathize with and actively support the group for any number of reasons. Attacking a university in northern Kenya and separating Christian from Muslim students epitomizes the way Al-Shabaab advances itself by exploiting religious, tribal and nationalist identities. Ultimately, though, this all comes down to a struggle for control -- over people, over territory, and over resources. As long as the majority of people in the region remain excluded from any meaningful political, economic, and social participation in their societies -- which are dominated by primarily self-interested elites that put their own advance before that of their communities -- human lives matter little in the pursuit of selfish interests. It is important to counter Al-Shabaab directly, including by military means. But there won't be any lasting solution to the wider region's security problems without a more comprehensive and concerted effort to address the deeper problems of exclusion suffered by the citizens of the countries challenged by Al-Shabaab. As Garissa shows, these problems are still providing oxygen for nihilistic ideologies and their deadly fruit. Copyright 2015 The Conversation. Some rights reserved.
Terrorist group Al-Shabaab has attacked a Kenyan college, killing and taking hostages .
It is a clear indicator the security situation in East Africa is deteriorating, says Stefan Wolff .
More than military action aloe is needed to combat terrorism in the region, he says .
(CNN) ארגון הטרור אל-שבאב טען למתקפה על מכללת אוניברסיטת גאריסה במזרח קניה, שבה נהרגו אנשים רבים ועוד יותר נלקחו כבני ערובה. הפיגוע מהווה נדבך נוסף בהסלמה המתמשכת בפעילות קבוצת הטרור, ואינדיקטור ברור לכך שהמצב הביטחוני במזרח אפריקה מידרדר במהירות. אל-שבאב, שבסיסה סומליה, עמד מאחורי שורה של התקפות אחרונות בקניה, הידועה מביניהם היא הטבח במרכז הקניות ווסטגייט בניירובי בשנת 2013. פשיטות חוצות גבולות לקניה על ידי הקבוצה, עם זאת, תאריך חזרה לשנת 2011. פלישות אל-שבאב גרמו לתגובה צבאית של הממשלה בניירובי, ששלחה חיילים לסומליה כחלק ממשימת האיחוד האפריקאי לתמיכה בממשלת סומליה המוכרת בינלאומית, שהייתה תחת לחץ של אל-שבאב וחמושים אחרים עבור מספר שנים. אל-שבאב מונע בעיקר על ידי אותה פרשנות רדיקלית של הקוראן כמו אל-קאעידה ודאעש (הידוע גם כמדינה האסלאמית), אך גם נוקט גישות אופורטוניסטיות יותר לחיזוק התמיכה המקומית. מקורו באל-איתיחאד אל-אסלאמי (אחדות האסלאם), אחד מכמה פלגים מיליטנטיים שצמחו בעקבות נפילת סיאד באר ב-1991. קבוצות שונות אלו נלחמו זו בזו ובשליחות של האו"ם לשמירת השלום באזרחי סומליה. מלחמה שהובילה להתמוטטות מוחלטת של המדינה, ממנה היא טרם התאוששה כמעט רבע מאה לאחר מכן. אל-שבאב (מילולית "הנוער") נפרד מאחדות האסלאם ב-2003 והתמזג עם קבוצה איסלאמיסטית קיצונית אחרת, מה שנקרא איגוד בתי המשפט האיסלאמי. כשהברית שלהם השיגה את השליטה בבירת סומליה מוגדישו ב-2006, אתיופיה, המדינה הנוצרית הרוב היחידה באזור, נקטה פעולה צבאית נגד הקבוצה. המתקפה החלישה את אל-שבאב ודחקה אותו בחזרה לאזורים הכפריים של מרכז ודרום סומליה, אך היא לא הצליחה להביס אותו. להיפך, הפלישה והכיבוש של אתיופיה בחלקים מסומליה - למרות שהוזמנה על ידי ממשלת סומליה ובגיבוי של האיחוד האפריקאי - אפשרה לאל-שבאב להמציא את עצמה מחדש באופן חלקי ככוח אסלאמיסטי ולאומני המתנגד ל"נוצרי זר". "פלישה. בתחילה, הקבוצה תקפה בעיקר את הכוחות האתיופיים, אך עד מהרה החלה "להרחיב" את פעילותה גם נגד ממשלת סומליה. התקיפה הראשונה מחוץ לסומליה הייתה תקיפה בבירת אוגנדה קמפלה בשנת 2010. זמן קצר לאחר מכן החלו פשיטות חוצות גבולות בקניה, בעיקר מכוונות לנוצרים שם. תוך הגברת קשריו עם אל-קאעידה, אל-שבאב הכריזה על נאמנותו המלאה ב-2012 - ולא ברור אם היא תחליף אמונים לדאעש. הרבה יהיה תלוי כיצד יתפתחו היחסים בין אל-קאעידה בחצי האי ערב (AQAP), בעל ברית ותיק של אל-שבאב המבוסס בתימן, לבין דאעש. נקודת המפתח היא שהפיגוע של אל-שבאב בגריסה הוא חלק מהקשר אזורי רחב יותר של חוסר יציבות הניזון ממספר עצום של גורמים. אסור לפרש זאת כפעולה נוספת של טרור פונדמנטליסטי ממגוון גנים. ברור שהנוכחות והפעילות של קבוצות טרור באזור מהוות דאגה מרכזית, והיא ללא ספק מונעת מפרשנויות רדיקליות ובלעדיות לאסלאם. אבל האזור כולו סובל גם ממגוון בעיות אחרות: מאתגרי פיתוח כלכלי וכלה בהידרדרות סביבתית; מפשע מאורגן ועד לאלימות בין-שבטית ובין-קהילתית; משחיתות ועד לגירעונות חמורים בזכויות אדם ובממשל תקין. אי-השוויון המושרש הללו עוזר לאל-שבאב לפנות למגוון רחב של מתגייסים פוטנציאליים, שעשויים להזדהות עם הקבוצה ולתמוך באופן פעיל בקבוצה מכל מספר סיבות. תקיפת אוניברסיטה בצפון קניה והפרדה בין סטודנטים נוצרים למוסלמים מייצגת את הדרך שבה אל-שבאב מקדם את עצמו על ידי ניצול זהויות דתיות, שבטיות ולאומניות. עם זאת, בסופו של דבר, הכל מסתכם במאבק על שליטה - על אנשים, על טריטוריה ועל משאבים. כל עוד רוב האנשים באזור נשארים מודרים מכל השתתפות פוליטית, כלכלית וחברתית משמעותית בחברות שלהם - הנשלטות בעיקר על ידי אליטות אינטרסנטיות ששמות את הקידום שלהן לפני הקהילה שלהן - חיי אדם משנה מעט במרדף אחר אינטרסים אנוכיים. חשוב להתמודד ישירות עם אל-שבאב, כולל באמצעים צבאיים. אבל לא יהיה שום פתרון בר קיימא לבעיות הביטחוניות של האזור הרחב ללא מאמץ מקיף ומתואם יותר לטפל בבעיות ההדרה העמוקות יותר מהן סובלים אזרחי המדינות שאותן תיגר על ידי אל-שבאב. כפי שמראה גאריסה, הבעיות הללו עדיין מספקות חמצן לאידיאולוגיות ניהיליסטיות ולפרי הקטלני שלהן. זכויות יוצרים 2015 השיחה. כמה זכויות שמורות.
ארגון הטרור אל-שבאב תקף מכללה קנייתית, הרג ולקח בני ערובה.
זהו אינדיקטור ברור למצב הביטחוני במזרח אפריקה הולך ומתדרדר, אומר סטפן וולף.
יש צורך יותר מפעולה צבאית כדי להילחם בטרור באזור, הוא אומר.