It had all the trappings of a down-home country fair somewhere well below the Mason-Dixon line: Lynyrd Skynyrd medleys, mile-long lines for fried chicken, barbecue and draft beer, and a plethora of Confederate flags emblazoning everything from belt buckles to motorcycle vests to trucker caps. But Sunday's party marking the 150th anniversary of the end of the American Civil War took about 5,000 miles (8,000 kilometers) south of the South, in a rural Brazilian town colonized by families fleeing Reconstruction. For many of the residents of Santa Barbara d'Oeste and neighboring Americana in Brazil's southeastern Sao Paulo state, having Confederate ancestry is a point of pride that's celebrated in high style at the annual 'Festa dos Confederados,' or 'Confederates Party' in Portuguese. Proud heritage: Descendants of American Southerners wearing Confederate-era uniforms pose for pictures as they attend a party to celebrate the 150th anniversary of the end of the American Civil War in Santa Barbara d'Oeste, Brazil on Sunday . Thousands turn out every year, including many who trace their ancestry back to the dozens of families who, enticed by the Brazilian government's offers of land grants, settled here from 1865 to around 1875. They're joined by country music enthusiasts, history buffs and locals with a hankering for buttermilk biscuits or a fondness for 'The Dukes of Hazzard.' 'I don't speak English and the only place I've been to in the U.S. is Disneyworld, but I feel the heritage,' said 77-year-old Alcina Tanner Coltre, whose great-great-grandparents migrated from Mississippi along with their 15-year-old son. 'My great-grandfather married a Brazilian woman, so he integrated into Brazilian culture pretty quickly, but it's really important to me to come out every year to remember where we come from.' The party takes place up a dusty dirt road flanked on both sides by sugarcane plantations, in a field that abuts on the 'Cemiterio dos Americanos,' or 'American Cemetery,' which began as the resting place of the wife and two daughters of one of the first Confederados and still serves their descendants today. Amid food and beer stands bedecked with red-white-and-blue ribbons, extended families tucked into diet-busting barbecue and hamburger lunches as 'Dixie' played on a loop. Teenage girls pulled hoop skirts over their cut-off short-shorts and wiggled into bustier tops, taking to the stage painted with a giant Confederate flag on the arms of young men in grey and yellow Johnny Reb uniforms. The pairs solemnly presented the flags of the 13 Confederate states and square danced to raucous fiddle music. But for the abundance of glitter eye shadow and the modern tattoos peeking out from beneath the uniforms, the stage had a convincing 'Gone With the Wind' vibe. American visitors Rex and Gwen Gray, Civil War buffs who made the trip to Brazil from their home in Tucumcari, New Mexico, were sold. 'It feels really authentic,' gushed Gwen Gray, a 69-year-old retiree originally from Greeneville, Tennessee, explaining that she first read about the Confederados on a Facebook posting a few months ago. 'It piqued my interest because I've read a lot about the history of the Civil War and I'd never heard about them and neither had anyone else I know. So we were real curious to see for ourselves.' Descendants of American Southerners Philip Logan and his wife Eloiza Logan, pose for pictures during the Festa dos Confederados where thousands turn out every year, including many of those who trace their ancestry back to the dozens of families who left Dixie for points far south between 1865 to around 1875 . Descendants of American Southerners Wearing Confederate-era dresses dance as teenage girls pulled hoop skirts over their cut-off short-shorts and wiggled into bustier tops, taking to the stage painted with a giant Confederate flag on the arms of young men in grey and yellow uniforms . Point of pride: For many of the residents of Santa Barbara d'Oeste and neighboring Americana, in Brazil's southeastern Sao Paulo state, having Confederate ancestry is a point of pride and is celebrated in high style at the annual Festa dos Confederados, or Confederates Party in Portuguese . The American South became an unfamiliar place, in some respects, to many Sons of Dixie during Reconstruction. In those years following the Civil War, many northerners flowed south of the Mason-Dixon in search of economic gain. These so-called 'carpetbaggers' were seen as opportunistic by many poor southerners who believed they were being used and their land stolen with the help of northern capital. Also seen as the enemy to some Confederate loyalists in the postbellum South were the scalawags. These were the Southerners who saw more of an advantage in backing the Yankee policies governing the reconstruction than in opposing them in favor of the throwback policies of the old gaurd. Many of them supported giving rights to African Americans and supported the influx of northern investors. As they watched Dixie change during the federal occupation--and watched the emancipation of black slaves--some Southerners chose to leave. Many fled west. A select few were enticed into settling the wild interiors of South America by the Brazilian government. Most were lured by newspaper ads placed in the wake of the war by the government of Brazil's then-emperor, Dom Pedro II, promising land grants to those who would help colonize the South American country's vast and little-explored interior. It's not even known for sure how many people made the arduous journey. Some historical accounts suggesting as few as 3,000, while others say there were as many as 10,000, predominantly from deep south states like Alabama, Louisiana and Georgia. The fact that slavery was still legal in Brazil, where it was outlawed only in 1888, may also have been a factor, though Clabough said it was doubtful many of the Confederados would have been able to afford slaves either in the U.S. or in Brazil. The history of the Confederate migrants is one of the lesser-known stories of the Civil War, said Casey Clabough, author of the 2012 historical novel 'Confederados.' It's not even known for sure how many people made the arduous journey, Clabough said, with some historical accounts suggesting as few as 3,000, while others say there were as many as 10,000, predominantly from deep south states like Alabama, Louisiana and Georgia. Most were lured by newspaper ads placed in the wake of the war by the government of Brazil's then-emperor, Dom Pedro II, promising land grants to those who would help colonize the South American country's vast and little-explored interior. 'They were seen as desirable, educated colonists,' said Clabough, adding the Confederados introduced the bull-tongue plow and other agricultural innovations to Brazil. 'And from the point of view of American Southerners who had just gone through this catastrophic conflict and were looking toward an uncertain reconstruction period, it certainly seemed attractive.' The fact that slavery was still legal in Brazil, where it was outlawed only in 1888, may also have been a factor, though Clabough said it was doubtful many of the Confederados would have been able to afford slaves either in the U.S. or in Brazil. Legend has it that Dom Pedro himself was on hand at Rio's port to greet the first batch of Confederados, mostly enlisted men and small family farmers who were then dispatched to rural areas of the surrounding states. Difficult conditions in Brazil swiftly took their toll. Many succumbed to tropical diseases, while others were felled by sheer exhaustion. About half gave up and returned to the U.S., said Clabough. Those who stayed ended up assimilating into Brazilian society, and very few of the Confederados' descendants speak English today. Some are racially mixed — as is common in this majority Black and multiracial nation. Mixed-race guests at Sunday's party seemed unruffled by the omnipresent Confederate flag. 'To me it's a positive symbol of my heritage,' said Keila Padovese Armelin, a 40-year-old mother of two who describes herself as a 'racial milkshake.' ''For us, it doesn't have a negative connotation at all.' 150th anniversary From the very old to the very young, descendants of American Southerners Wearing Confederate-era dresses and uniforms dance during the party to celebrate the 150th anniversary of the end of the American Civil War . Long history: A man walks in a cemetery where American Southern immigrants are buried in tombs adorned with the confederate flag. The party takes place up a dusty dirt road flanked on both sides by sugarcane plantations, in a field that abuts on the Cemiterio dos Americanos, or American Cemetery, which began as the resting place of the wife and two daughters of one of the initial Confederados and still serves their descendants today . 'Cemiterio dos Americanos': A man wearing a shirt with an image of U.S. President Abraham Lincoln looks at the tombs of his American Southern relatives at the Cemiterio dos Americanos . Young and old: A child wearing Confederate-era uniform covers his ears from the noise during Festa dos Confederados. Legend has it that Dom Pedro himself was on hand at Rio's port to greet the first batch of Confederados, mostly enlisted men and small family farmers who were then dispatched to rural areas of the surrounding states . A woman buys beverages in a cashier decorated with American, Brazilian, and Confederate flags during a party to celebrate the 150th anniversary of the end of the American Civil War in Santa Barbara d'Oeste, Brazil, Sunday, April 26, 2015. Amid food and beer stands bedecked with red-white-and-blue ribbons, extended families tuck into diet-busting barbecue and hamburger lunches as Dixie plays on a loop . The party maks the end of the American Civil War and it took place not in the deep south but rather some 5,000 miles (8,000 kilometers) south of there _ in a town in rural Brazil colonized by families fleeing Reconstruction. Those who stayed ended up assimilating into Brazilian society, and very few of the Confederados' descendants speak English today. Some are racially mixed — as is common in this majority Black and multiracial nation . Sorry we are not currently accepting comments on this article.
Sunday's party marked the 150th anniversary of the end of the American Civil War and was held in a rural Brazilian town colonized by families fleeing Reconstruction .
Thousands turn out every year, including many who trace their ancestry back to the dozens of families who, enticed by the Brazilian government's offers of land grants, settled here from 1865 to around 1875 .
Amid food and beer stands bedecked with red-white-and-blue ribbons, extended families tucked into diet-busting barbecue and hamburger lunches as 'Dixie' played on a loop .
היו בו את כל המאפיינים של יריד ארץ תחת כיפת השמיים אי שם הרבה מתחת לקו מייסון-דיקסון: ערבולות של Lynyrd Skynyrd, תורים באורך קילומטרים של עוף מטוגן, ברביקיו ובירה מהחבית, ושפע של דגלים של הקונפדרציה המתנוססים על כל דבר, החל מאבזמי חגורות ועד אפודי אופנוע ועד כובעי משאית. אבל המסיבה ביום ראשון לציון 150 שנה לסיום מלחמת האזרחים האמריקנית ארכה כ-5,000 מיילים (8,000 קילומטרים) דרומית לדרום, בעיירה כפרית ברזילאית שהתנחלה על ידי משפחות שנמלטו מהבנייה מחדש. עבור רבים מתושבי סנטה ברברה ד'אוסטה והשכנה אמריקנה במדינת סאו פאולו שבדרום-מזרח ברזיל, מוצא קונפדרציה הוא נקודת גאווה שנחגגת בסגנון גבוה ב"פסטה דוס קונפדראדוס", או "מפלגת הקונפדרציות" בפורטוגזית. . מורשת גאה: צאצאים של תושבי דרום אמריקאים לבושים במדי עידן הקונפדרציה מצטלמים כשהם משתתפים במסיבה לחגוג את יום השנה ה-150 לסיום מלחמת האזרחים האמריקאית בסנטה ברברה ד'אוסטה, ברזיל ביום ראשון. אלפים יוצאים מדי שנה, כולל רבים שמוצאים את מוצאם עד לעשרות המשפחות, שהתפתו מההצעות של ממשלת ברזיל למענקי קרקע, התיישבו כאן משנת 1865 עד 1875 בערך. אליהם מצטרפים חובבי מוזיקת ​​קאנטרי, חובבי היסטוריה וחובבי היסטוריה מקומיים עם תשוקה לעוגיות חמאה או חיבה ל'הדוכסים של האזארד'. "אני לא דובר אנגלית והמקום היחיד שהייתי בו בארה"ב הוא דיסניוורלד, אבל אני מרגיש את המורשת", אמרה אלצ'ינה טאנר קולטר בת ה-77, שסבא וסבתא רבא שלה היגרו ממיסיסיפי יחד עם בנם בן ה-15. 'סבא רבא שלי התחתן עם ברזילאית, אז הוא השתלב בתרבות הברזילאית די מהר, אבל ממש חשוב לי לצאת כל שנה כדי להיזכר מאיפה אנחנו באים'. המסיבה מתרחשת במעלה דרך עפר מאובקת שמשני צדדייה מטעי קני סוכר, בשדה הנושק ל'Cemiterio dos Americanos', או 'בית הקברות האמריקאי', שהחל כמקום מנוחתם של האישה ושתי בנותיהם של אחד. של הקונפדראדוס הראשונים ועדיין משרת את צאצאיהם היום. בין דוכני אוכל ובירה מעוטרים בסרטים אדומים-לבנים-כחולים, משפחות מורחבות מרותקות לארוחות ברביקיו וארוחות צהריים של המבורגר כש"דיקסי" ניגנה בלופ. נערות מתבגרות משכו את חצאיות החישוק על המכנסיים הקצרים החתוכים שלהן והתנועעו לחולצות גוזיות יותר, ועלו לבמה צבועות בדגל ענק של הקונפדרציה על זרועותיהם של גברים צעירים במדי ג'וני ריב אפורים וצהובים. הזוגות הציגו חגיגית את דגלי 13 מדינות הקונפדרציה ורקדו בכיכר לצלילי מוזיקת ​​כינור סוערת. אבל בגלל שפע הצלליות הנוצצות והקעקועים המודרניים שהציצו מתחת למדים, לבמה הייתה אווירת 'חלף עם הרוח' משכנעת. המבקרים האמריקאים רקס וגוון גריי, חובבי מלחמת האזרחים שעשו את הטיול לברזיל מביתם בטוקומקרי, ניו מקסיקו, נמכרו. 'זה מרגיש ממש אותנטי', פרצה גוון גריי, גמלאית בת 69 במקור מגרינוויל, טנסי, והסבירה שהיא קראה לראשונה על הקונפדראדוס בפוסט בפייסבוק לפני כמה חודשים. ״זה עורר בי עניין כי קראתי הרבה על ההיסטוריה של מלחמת האזרחים ומעולם לא שמעתי עליהם וגם לא מישהו אחר שאני מכיר. אז היינו ממש סקרנים לראות בעצמנו״. צאצאיהם של תושבי הדרום האמריקאים פיליפ לוגן ואשתו אלואיזה לוגן, מצטלמים במהלך ה-Festa dos Confederados שבו מגיעים אלפים מדי שנה, כולל רבים מאלה שמוצאים את מוצאם עד לעשרות המשפחות שעזבו את דיקסי לנקודות הרחוקה דרומה בין 1865 עד 1875 בערך. צאצאי תושבי דרום אמריקאים לובשים שמלות מתקופת הקונפדרציה רוקדים כשנערות מתבגרות משכו את חצאיות החישוק מעל המכנסיים הקצרים החתוכים שלהן ומתנועעות לחולצות חזה יותר, עולות לבמה צבועות בדגל קונפדרציה ענק על זרועותיהם של גברים צעירים באפור ובצהוב. מדים . נקודת גאווה: עבור רבים מתושבי סנטה ברברה ד'אוסטה והשכנה אמריקנה, בדרום-מזרח מדינת סאו פאולו של ברזיל, מוצא קונפדרציה הוא נקודת גאווה ונחגג בסטייל גבוה בפסטיבל השנתי של Festa dos Confederados, או מפלגת הקונפדרציות. בפורטוגזית . הדרום האמריקאי הפך למקום לא מוכר, מבחינות מסוימות, לבני דיקסי רבים במהלך השיקום. באותן שנים שלאחר מלחמת האזרחים זרמו צפוניים רבים מדרום למייסון-דיקסון בחיפוש אחר רווח כלכלי. מה שנקרא 'שטיחים' אלה נתפסו כאופורטוניסטים על ידי רבים מתושבי הדרום העניים שהאמינו שהם משמשים ונגנבים את אדמתם בעזרת הון הצפוני. כמו כן נתפסו כאויב לכמה מנאמני הקונפדרציה בדרום שלאחר הפעמון, האסלאוואגים. אלה היו הדרומיים שראו יתרון רב יותר בגיבוי מדיניות היאנקי השולטת בשחזור מאשר בהתנגדות להם לטובת מדיניות ההחזרה של השומר הישן. רבים מהם תמכו במתן זכויות לאפרו-אמריקאים ותמכו בזרם של משקיעים מצפון. כשהם צפו בדיקסי משתנה במהלך הכיבוש הפדרלי - וצפו באמנציפציה של עבדים שחורים - כמה מתושבי הדרום בחרו לעזוב. רבים נמלטו מערבה. כמה נבחרים פיתו ליישב את הפנים הפראיים של דרום אמריקה על ידי ממשלת ברזיל. רובם פיתו על ידי מודעות בעיתונים שהוצבו בעקבות המלחמה על ידי ממשלתו של קיסר ברזיל דאז, דום פדרו השני, שהבטיחה מענקי קרקע למי שיעזור ליישב את פנים המדינה הדרום אמריקאיים העצומים והמעט נחקרים. אפילו לא ידוע בוודאות כמה אנשים עשו את המסע המפרך. כמה דיווחים היסטוריים מרמזים על רק 3,000, בעוד שאחרים אומרים שהיו עד 10,000, בעיקר ממדינות דרום עמוק כמו אלבמה, לואיזיאנה וג'ורג'יה. העובדה שהעבדות עדיין הייתה חוקית בברזיל, שם היא הוצאה מחוץ לחוק רק ב-1888, עשויה להיות גם גורם לכך, אם כי קלאבו אמר שספק אם רבים מבני הקונפדראד היו יכולים להרשות לעצמם עבדים בארה"ב או בברזיל. ההיסטוריה של מהגרי הקונפדרציה היא אחד הסיפורים הפחות מוכרים של מלחמת האזרחים, אמרה קייסי קלאבאו, מחברת הרומן ההיסטורי "קונפדרדוס" משנת 2012. אפילו לא ידוע בוודאות כמה אנשים עשו את המסע המפרך, אמר קלאבו, כשכמה דיווחים היסטוריים מראים רק 3,000, בעוד שאחרים אומרים שהיו עד 10,000, בעיקר ממדינות דרום עמוק כמו אלבמה, לואיזיאנה וג'ורג'יה. רובם פיתו על ידי מודעות בעיתונים שהוצבו בעקבות המלחמה על ידי ממשלתו של קיסר ברזיל דאז, דום פדרו השני, שהבטיחה מענקי קרקע למי שיעזור ליישב את פנים המדינה הדרום אמריקאיים העצומים והמעט נחקרים. "הם נתפסו כקולוניסטים נחשקים ומשכילים," אמר קלאבו והוסיף שהקונפדראדוס הציגו לברזיל את המחרשה לשון השור וחידושים חקלאיים אחרים. "ומנקודת המבט של תושבי הדרום האמריקאים שזה עתה עברו את הסכסוך הקטסטרופלי הזה וצפו לתקופת שחזור לא ודאית, זה בהחלט נראה אטרקטיבי." העובדה שהעבדות עדיין הייתה חוקית בברזיל, שם היא הוצאה מחוץ לחוק רק ב-1888, עשויה להיות גם גורם לכך, אם כי קלאבו אמר שספק אם רבים מבני הקונפדראד היו יכולים להרשות לעצמם עבדים בארה"ב או בברזיל. האגדה מספרת שדום פדרו עצמו היה בהישג יד בנמל ריו כדי לברך את החבורה הראשונה של קונפדראדוס, בעיקר גברים מגויסים וחקלאים משפחתיים קטנים שנשלחו אז לאזורים הכפריים של המדינות שמסביב. תנאים קשים בברזיל גבו במהירות את שלהם. רבים נכנעו למחלות טרופיות, בעוד שאחרים נפלו מתשישות מוחלטת. כמחצית התייאשו וחזרו לארה"ב, אמר קלאבו. אלה שנשארו בסופו של דבר נטמעו בחברה הברזילאית, ומעט מאוד מצאצאיהם של הקונפדראדוס מדברים היום אנגלית. חלקם מעורבים מבחינה גזעית - כפי שמקובל במדינה השחורה והרב-גזעית הרוב הזו. אורחים מעורבים במסיבה של יום ראשון נראו לא מבולבלים מדגל הקונפדרציה בכל מקום. "בעיני זה סמל חיובי למורשת שלי", אמרה קיילה פדובזה ארמלין, בת 40, אם לשניים שמגדירה את עצמה כ"מילקשייק גזע". ''עבורנו, אין לזה קונוטציה שלילית בכלל'. יום נישואין 150 מהמבוגרים ועד הצעירים מאוד, צאצאיהם של תושבי דרום אמריקאים הלובשים שמלות ומדים מתקופת הקונפדרציה רוקדים במהלך המסיבה כדי לחגוג את יום השנה ה-150 לסיום מלחמת האזרחים האמריקאית. היסטוריה ארוכה: אדם הולך בבית קברות שבו קבורים מהגרים מדרום אמריקה בקברים המעוטרים בדגל הקונפדרציה. המסיבה מתרחשת במעלה דרך עפר מאובקת שמשני צדדיה מטעי קני סוכר, בשדה הנושק ל-Cemiterio dos Americanos, או בית הקברות האמריקני, שהחל כמקום מנוחתם של אשתו ושתי בנותיו של אחד מבני הקונפדראדוס הראשוניים. ועדיין משרת את צאצאיהם היום. 'Cemiterio dos Americanos': אדם לובש חולצה עם דמותו של נשיא ארה"ב אברהם לינקולן מביט בקברים של קרובי משפחתו האמריקניים מהדרום ב-Cemiterio dos Americanos. צעירים ומבוגרים: ילד לבוש במדים מתקופת הקונפדרציה מכסה את אוזניו מהרעש במהלך Festa dos Confederados. האגדה מספרת שדום פדרו עצמו היה בהישג יד בנמל ריו כדי לברך את החבורה הראשונה של קונפדראדוס, בעיקר גברים מגויסים וחקלאים משפחתיים קטנים שנשלחו אז לאזורים הכפריים של המדינות שמסביב. אישה קונה משקאות בקופאית המעוטרת בדגלי אמריקה, ברזיל והקונפדרציה במהלך מסיבה לרגל חגיגות 150 שנה לסיום מלחמת האזרחים האמריקאית בסנטה ברברה ד'אוסטה, ברזיל, יום ראשון, 26 באפריל, 2015. בין האוכל ודוכני בירה מעוטרים בסרטים אדומים-לבנים-כחולים, משפחות מורחבות משתלטות על ברביקיו וארוחות צהריים של המבורגר כשדיקסי מנגנת בלופ. המסיבה מסיימת את מלחמת האזרחים האמריקאית והיא התרחשה לא בדרום העמוק אלא כ-5,000 מייל (8,000 ק"מ) דרומית משם _ בעיירה בכפרי ברזיל שהתנחלה על ידי משפחות שנמלטו מהבנייה מחדש. אלה שנשארו בסופו של דבר נטמעו בחברה הברזילאית, ומעט מאוד מצאצאיהם של הקונפדראדוס מדברים היום אנגלית. חלקם מעורבים מבחינה גזעית - כפי שמקובל במדינה הרוב השחורה והרב גזעית הזו. מצטערים שאנחנו לא מקבלים כרגע תגובות על מאמר זה.
המסיבה ביום ראשון ציינה את יום השנה ה-150 לסיום מלחמת האזרחים האמריקנית ונערכה בעיירה כפרית ברזילאית שהתנחלה על ידי משפחות שנמלטו מהשיקום.
אלפים יוצאים מדי שנה, כולל רבים שמוצאים את מוצאם לעשרות המשפחות, שהתפתו מהצעות ממשלת ברזיל למענקי קרקע, התיישבו כאן מ-1865 עד 1875 בערך.
בין דוכני אוכל ובירה מעוטרים בסרטים אדומים-לבנים-כחולים, משפחות מורחבות סמוכות לארוחות ברביקיו וארוחות צהריים של המבורגר, בזמן ש'דיקסי' ניגנה בלופ.