All the smiles cannot hide the reality that McCluskey and his union are a potent, sinister force in British politics . Out on the election campaign trail under blue skies in South Wales, the trade union firebrand's manner was as warm as the weather. 'Didn't you once call me a slab-faced Marxist?' the famously militant leader of Unite asked me with a grin that was more genial than menacing. I had to confess I had. But that did not stop 'Red' Len McCluskey giving me the time of day on a street in Neath as he conducted a two-day tour of the Principality to drum up support for Labour's cause. Watching him in action, it was clear that he is highly popular with activists. His gospel of traditional hard-left socialism goes down well with the converted, as does his hackneyed anti-Conservative bile. 'We look to Wales as a beacon of hope to show what a Labour government can do. The Tories might have the money but we've got the working people on our side,' he said to cheers and applause. Yet all the smiles cannot hide the reality that McCluskey and his union are a potent, sinister force in British politics, seeking to use their financial and organisational muscle within the Labour movement to drag Britain back to the dark days of the 1970s. As the Mail reveals today, the sheer scale of the influence Unite holds on scores of Labour candidates is chilling given the socialist revolution the union would seek to impose. Indeed, McCluskey, a former Liverpool dock worker who keeps a drawing of Lenin in his office and once boasted of presiding over more strikes than any other union boss, is quite open about his yearning for that period when the unions held the government to ransom: 'We are supposed to believe that the Seventies was a horrible time. It wasn't. It was a time of great advances for working people,' he has said. Labour's umbilical link to McCluskey's union has received much less attention in recent days than a potential deal with the left-wing, anti-austerity SNP, yet it is just as potentially disastrous for the governance of this country. Not only is Unite – which has a claimed membership of 1.42million – intertwined with the Labour Party's structure, MPs and finances, but it also remains addicted to the failed socialist policies of the past, including a major expansion in the public sector, less flexibility in the workplace, higher taxation and ever more state spending. Just like Nicola Sturgeon, McCluskey wants to make Labour bolder, 'more radical, courageous and brave'. Only last month, he appeared to threaten illegal action if a Tory Government pushed through further restrictions on strikes in the public sector. 'When the law is misguided, when it oppresses people and removes their freedoms, can we respect it? I am not really posing the question, I'm giving the answer. It ain't going to happen,' he declared. Despite all his talk about the oppression of working people, however, he has not done badly for himself. Last year it was revealed he received a £5,000 rise, taking his pay and pensions package to £140,281. McCluskey has denied that he has too much influence over Ed Miliband, adding that Unite is supporting the party '100 per cent' McCluskey's determination to influence Labour was all too evident in Wales. With an air of quasi-regal grandeur, he visited several factories, gave talks to Labour activists and held a number of photo opportunities – including one in Cardiff at the statute of that old champagne socialist Nye Bevan. When I spoke to McCluskey, he downplayed his hardline socialism, instead talking about the need for investment in industry and the economy. And he denied that he had too much influence over Ed Miliband's party: 'If only that were true,' he said, while proclaiming his loyalty to the cause. 'Unite is supporting Labour 100 per cent,' he said, adding that is now campaigning 'all over the country'. Yet there was something synthetic about McCluskey's protestations of support for Labour. As I watched him at close quarters, it became more apparent that he was going through the motions. When asked in an interview with BBC Radio Wales about Miliband's leadership, McCluskey could say only: 'He's doing OK'. Beneath the surface, I have no doubt he longs to hear Ed offering more nakedly socialist policies, rather than trying to appeal to Middle England. Moreover, if Labour and Unite really think that McCluskey is an asset in the election, they are doing their best to keep quiet about it. When I tried to find out McCluskey's schedule for his Welsh visit from any number of Unite and Labour sources, including McCluskey's own press officer, I was greeted with either hostility or silence. No one would give me any information. It was only through persistence and good luck that I managed to track him down, to the outrage of his press officer who asked me paranoiacally: 'How did you find us? Did you fit a tracking device to Len's car?' That kind of anxiety and suspicion shows more than just a lack of confidence. It reveals a fear that, just as with Sturgeon's spendthrift radicalism, the hard-Left dogma of Unite is likely to alienate floating middle-of-the-road voters. Such fears are, of course, only too justified. For this is no small-town demagogue. On the contrary, McCluskey is pivotal to Labour's future because of the stranglehold his union has over the party. It was Unite and the other affiliated unions that ensured Ed Miliband was elected leader in 2010 against his more moderate brother David, who enjoyed greater popularity among Labour MPs and the rank and file. Since 2010, Unite is estimated to have donated at least £14.4million to Labour's coffers. It was Unite and the other affiliated unions that ensured Ed Miliband (pictured left) was elected leader in 2010 against his more moderate brother David (right) The dominance of Unite runs right through Labour's organisation, with huge implications for the make-up of a putative Miliband government. One recent analysis showed that 159 Labour MPs from the last parliament receive sponsorship from Unite or are members of the union, including senior frontbenchers such as Harriet Harman, Angela Eagle, Hilary Benn and Sadiq Khan. In addition, 133 Labour candidates at this election are reported to have links to Unite. As Martin Mayer, chairman of Unite's political committee and a member of Labour's National Executive recently admitted, the union is involved in a 'serious attempt to win back the party'. Tragically for Britain, there is now a real danger that an incoming Labour government would be forced to lurch even further to the Left, not just by SNP by also by Unite, with Miliband too weak to stand up to those who are determined he will be their puppet in Downing Street.
The scale of influence Unite holds is chilling given what it seeks to impose .
It remains addicted to the failed socialist policies of Britain's past .
Mr McClusky denies holding too much power over Labour's Ed Miliband .
כל החיוכים לא יכולים להסתיר את המציאות שמקלסקי והאיחוד שלו הם כוח חזק ומרושע בפוליטיקה הבריטית. בחוץ על שביל מערכת הבחירות תחת שמיים כחולים בדרום ויילס, התנהגותו של האיגוד המקצועי היה חם כמו מזג האוויר. 'לא קראת לי פעם מרקסיסט בעל פרצוף לוח?' המנהיג המיליטנטי הידוע של יונייט שאל אותי בחיוך שהיה יותר גאוני מאשר מאיים. הייתי חייב להודות שהיה לי. אבל זה לא מנע מ'אדום' לן מקלסקי לתת לי את השעה ביום ברחוב בניאת' כשערך סיור בן יומיים בנסיכות כדי לתמוך במטרה של הלייבור. כשצפינו בו בפעולה, היה ברור שהוא פופולרי מאוד בקרב פעילים. הבשורה שלו על הסוציאליזם השמאלני הקשוח המסורתי מיטיבה עם המומרים, וכך גם המרה האנטי-שמרנית הפרועה שלו. "אנחנו מסתכלים על ויילס כאל מגדלור של תקווה להראות מה ממשלת הלייבור יכולה לעשות. אולי לטורי יש את הכסף אבל יש לנו את האנשים העובדים בצד שלנו,' אמר לקול עידוד ומחיאות כפיים. עם זאת, כל החיוכים אינם יכולים להסתיר את המציאות שמקלסקי והאיחוד שלו הם כוח חזק ומרושע בפוליטיקה הבריטית, המבקשים להשתמש בשריר הפיננסי והארגוני שלהם בתוך תנועת הלייבור כדי לגרור את בריטניה חזרה לימים האפלים של שנות ה-70. כפי שחושף הדואר היום, היקף ההשפעה העצומה של יונייט על עשרות מועמדים של הלייבור מצמרר בהתחשב במהפכה הסוציאליסטית שהאיגוד היה מבקש לכפות. ואכן, מקלסקי, עובד רציף ליברפול לשעבר ששומר ציור של לנין במשרדו ופעם התגאה בכך שהוא מנהל יותר שביתות מכל בוס איגוד אחר, די פתוח לגבי הכמיהה שלו לתקופה ההיא שבה האיגודים החזיקו את הממשלה כופר: ״אנחנו אמורים להאמין ששנות השבעים היו תקופה נוראית. זה לא היה. זו הייתה תקופה של התקדמות גדולה עבור אנשים עובדים", אמר. הקשר הטבורי של הלייבור לאיגוד של מקלסקי זכה להרבה פחות תשומת לב בימים האחרונים מאשר עסקה פוטנציאלית עם ה-SNP השמאלני, המתנגד לצנע, אך עם זאת הוא עלול להיות הרסני באותה מידה עבור הממשל של המדינה הזו. לא רק יונייט - שמספר החברים הנטען שלה הוא 1.42 מיליון - שזורה במבנה, חברי הפרלמנט והכספים של מפלגת העבודה, אלא שהיא גם נשארה מכורה למדיניות הסוציאליסטית הכושלת של העבר, כולל התרחבות גדולה במגזר הציבורי, פחות גמישות. במקום העבודה, מיסוי גבוה יותר ויותר ויותר הוצאות מדינה. בדיוק כמו ניקולה סטרג'ון, מקלסקי רוצה להפוך את הלייבור לנועזת יותר, 'יותר קיצונית, אמיץ ואמיץ'. רק בחודש שעבר, נראה היה שהוא מאיים בפעולה בלתי חוקית אם ממשלת טוריא תדחוף הגבלות נוספות על שביתות במגזר הציבורי. "כאשר החוק מוטעה, כאשר הוא מדכא אנשים ומסיר את חירויותיהם, האם נוכל לכבד אותו? אני לא באמת מציג את השאלה, אני נותן את התשובה. זה לא יקרה", הוא הכריז. אולם למרות כל הדיבורים שלו על דיכוי אנשים עובדים, הוא לא עשה רע עבור עצמו. בשנה שעברה התברר שהוא קיבל עלייה של 5,000 ליש"ט, מה שהעלה את חבילת השכר והפנסיה שלו ל-140,281 ליש"ט. מקלסקי הכחיש שיש לו יותר מדי השפעה על אד מיליבנד, והוסיף כי יונייט תומכת במפלגה '100 אחוז'. נחישותו של מקלסקי להשפיע על הלייבור הייתה ברורה מדי בוויילס. באווירה של הוד מעין מלכותי, הוא ביקר בכמה מפעלים, נשא שיחות עם פעילי הלייבור וערך מספר הזדמנויות צילום - כולל אחת בקרדיף על פי חוקתו של אותו שמפניה סוציאליסט הוותיק ניי בוואן. כשדיברתי עם מקלסקי, הוא המעיט בסוציאליזם הקשיח שלו, במקום זאת דיבר על הצורך בהשקעה בתעשייה ובכלכלה. והוא הכחיש שהייתה לו יותר מדי השפעה על מפלגתו של אד מיליבנד: 'לו רק זה היה נכון', אמר, תוך שהוא מכריז על נאמנותו למטרה. "איחוד תומכת בלייבור ב-100 אחוז", הוא אמר, והוסיף כי כעת מנהלים קמפיין "בכל הארץ". ובכל זאת היה משהו סינתטי במחאות התמיכה של מקלסקי בלייבור. כשצפיתי בו מקרוב, התברר יותר שהוא עובר את התנועות. כשנשאל בראיון ל-BBC Radio Wales על מנהיגותו של מיליבנד, מקלסקי יכול היה לומר רק: 'הוא בסדר'. מתחת לפני השטח, אין לי ספק שהוא משתוקק לשמוע את אד מציע מדיניות סוציאליסטית עירומה יותר, במקום לנסות לפנות לאנגליה התיכונה. יתרה מכך, אם הלייבור ויונייט באמת חושבים שמקלסקי הוא נכס בבחירות, הם עושים כמיטב יכולתם לשתוק לגבי זה. כשניסיתי לברר את לוח הזמנים של מקלסקי לביקורו הוולשי מכל מספר מקורות של יונייט ולייבור, כולל קצין העיתונות של מקלסקי עצמו, התקבלתי בעוינות או בשתיקה. אף אחד לא היה נותן לי מידע. רק מתוך התמדה ומזל טוב הצלחתי לאתר אותו, לזעם של קצין העיתונות שלו ששאל אותי בפרנואיות: 'איך מצאת אותנו? הצבת מכשיר מעקב לרכב של לן?' סוג זה של חרדה וחשדנות מעידים על יותר מסתם חוסר ביטחון. זה חושף חשש שבדיוק כמו הרדיקליות הבזבזנית של סטרג'ון, הדוגמת השמאל הקשה של יונייט עשויה להרחיק את הבוחרים הצפים באמצע הדרך. פחדים כאלה, כמובן, מוצדקים מדי. כי זה לא דמגוג ​​של עיר קטנה. להיפך, מקלסקי הוא מכריע לעתידה של הלייבור בגלל אחיזת החנק של האיגוד שלו על המפלגה. יונייט ואיגודי האיגודים האחרים הם שהבטיחו שאד מיליבנד ייבחר למנהיג ב-2010 מול אחיו המתון יותר דייוויד, שנהנה מפופולריות רבה יותר בקרב חברי פרלמנט מהלייבור ואנשי השורה. מאז 2010, על פי ההערכות יונייט תרמה לפחות 14.4 מיליון פאונד לקופת הלייבור. יונייט ואיגודי האיגודים האחרים הם שהבטיחו שאד מיליבנד (בתמונה משמאל) ייבחר למנהיג ב-2010 נגד אחיו המתון יותר דיוויד (מימין). הדומיננטיות של יונייט עוברת דרך ארגון הלייבור, עם השלכות עצומות על ההרכב של ממשלת מיליבנד המשוערת. ניתוח אחד אחרון הראה ש-159 חברי פרלמנט מהלייבור מהפרלמנט האחרון מקבלים חסות מ-Unite או שהם חברים באיגוד, כולל מנהיגים בכירים כמו הרייט הרמן, אנג'לה איגל, הילארי בן וסאדיק חאן. בנוסף, דווח כי ל-133 מועמדי מפלגת הלייבור בבחירות אלו יש קישורים ל-Unite. כפי שהודה לאחרונה מרטין מאייר, יו"ר הוועדה הפוליטית של יונייט וחבר בהנהלה הלאומית של הלייבור, האיגוד מעורב ב"ניסיון רציני להחזיר את המפלגה". למרבה הצער עבור בריטניה, יש כעת סכנה ממשית שממשלת לייבור נכנסת תיאלץ לזרז עוד יותר לשמאל, לא רק על ידי SNP על ידי גם על ידי יונייט, כשמיליבנד חלש מכדי לעמוד מול אלה שנחושים שהוא יהיה. הבובה שלהם ברחוב דאונינג.
היקף ההשפעה של יונייט מצמרר בהתחשב במה שהיא מבקשת לכפות.
הוא נשאר מכור למדיניות הסוציאליסטית הכושלת בעברה של בריטניה.
מר מקלוסקי מכחיש שהוא מחזיק בכוח רב מדי על אד מיליבנד של הלייבור.