Islamabad, Pakistan (CNN)Her second floor cafe on a dusty industrial road was painted with dashes of psychedelic colors.  And Sabeen Mahmud surrounded herself there with books, people, and discussions on technology, human rights and women's entrepreneurship. Introducing others to Jimi Hendrix, street art, and talking politics was not supposed to get her killed. But in Pakistan, free speech is dangerous, and Mahmud's exuberant exercise of it made her stick out nationwide. Two gunman shot her dead at point-blank range late Friday after she locked up The Second Floor cafe in Karachi for the night, police said. Mahmud died from five bullet wounds. The gunmen also shot her mother. She is in a hospital but is expected to be released on time for her daughter's funeral. Mahmud's killing broke hearts beating for non-violence and progressive values across the country. She freely said what she thought in a place where many people are too afraid to and by doing so spoke for many more people than just herself. She had become a Pakistani figurehead for humanism, love and tolerance. "She took that torch into the dark forest and so many people followed. She really, truly was a success story of the heart," said close friend and BBC journalist Ziad Zafar. No one has claimed responsibility for her shooting, and police have not named any motive. But Mahmud had just finished leading a discussion group on a topic that many want silenced, when the shots fell. In the province of Baluchistan, where separatists have fought a virulent insurgency for years, people have been disappearing regularly. There have been steady allegations of mass abduction. The Lahore University of Management Sciences planned to host the discussion on the topic, with human rights activist Mama Qadeer Baloch, but authorities shut it down. Mahmud would not hear of it not going on. "Despite the plurality of opinion, very little space seems to be given to the discussion in Pakistani mainstream media or academia; the debate seems to be shut down before it can even begin," she posted on Facebook. "What is the reality? Has the media been silenced on Balochistan? What makes it dangerous for us to talk about Pakistan's largest province at one of our most celebrated universities?" She invited the discussion to The Second Floor, also known by the shorthand T2F.  She said she knew it was a potentially dangerous move, and she had received death threats in the past when she handled the topic before. "She was the bravest woman in the world, she really was, she was a brave heart; my God, she was a brave, brave girl," Zafar said. Even in its secluded, humble location, T2F was a magnet to those seeking secular wisdom. They found it in a homey setting, musingly decorated like a small town college bookstore. The walls outside its entrance are sprayed with socially critical graffiti -- dusky red hearts float across gray walls. Mahmud waited to greet visitors, many of them young Pakistanis seeking freedom of thought, with a hug, a mug and encouragement for Pakistan's future. "She hoped the same thing we all hoped for, a place that is fair with liberty and justice for all," Zafar said. Grief over her death and gratefulness for her work poured out on social media and via email. "Thanks for giving us the room to breathe when fog pressed heavy on our shoulders. It's only been a few hours, Sabeen, and the city is already gasping for air," a group of illustrators called From Karachi with Love wrote. An artist drew Mahmud puttering off on a Vespa scooter wearing pants, a blouse and sandals. Her tightly coiffed short hair and angular glasses framed her bright-eyed features. Missing was a head scarf. On a wall in T2F is a spray painted Technicolor image of Marilyn Monroe from "the Seven Year Itch," her white dress replaced by a traditional outfit of mustard, ocher and  green. But it still flew up over her hips, revealing her alabaster legs, a daringly sexy and satirical image. The artistic expression sticks out and triggers passions, like many things Mahmud said and did.
She hosted a controversial discussion on the disappearance of people .
She knew what she was doing was dangerous and had received death threats before .
Mahmud loved books, Jimi Hendrix and discussions about human rights .
איסלמבאד, פקיסטן (CNN) בית הקפה שלה בקומה השנייה בכביש תעשייתי מאובק נצבע בקווי צבעים פסיכדליים. וסבין מחמוד הקיפה את עצמה שם בספרים, אנשים ודיונים על טכנולוגיה, זכויות אדם ויזמות נשים. היכרות עם אחרים עם ג'ימי הנדריקס, אמנות רחוב ודיבור פוליטי לא היו אמורים לגרום לה להרוג. אבל בפקיסטן, חופש הביטוי הוא מסוכן, ותרגילו השופע של מחמוד גרם לה לבלוט ברחבי הארץ. שני חמושים ירו בה למוות מטווח אפס בסוף יום שישי לאחר שנעלה את בית הקפה בקומה השנייה בקראצ'י למשך הלילה, כך מסרה המשטרה. מחמוד מת מחמישה פציעות קליעים. החמושים ירו גם באמה. היא נמצאת בבית חולים אך צפויה להשתחרר בזמן להלוויה של בתה. הריגתו של מחמוד שבר לבבות פועמים בשל אי אלימות וערכים מתקדמים ברחבי המדינה. היא אמרה בחופשיות את מה שחשבה במקום שבו אנשים רבים מפחדים ממנו ועל ידי כך דיברה בשם הרבה יותר אנשים מאשר רק את עצמה. היא הפכה לדמות פקיסטנית של הומניזם, אהבה וסובלנות. "היא לקחה את הלפיד הזה לתוך היער האפל וכל כך הרבה אנשים עקבו אחריו. היא באמת, באמת הייתה סיפור הצלחה של הלב", אמר החבר הקרוב ועיתונאי ה-BBC זיאד זפאר. איש לא לקח אחריות על הירי שלה, והמשטרה לא שמה שום מניע. אבל מחמוד זה עתה סיים להוביל קבוצת דיון בנושא שרבים רוצים להשתיק, כאשר נפלו היריות. במחוז בלוצ'יסטן, שבו נלחמו הבדלנים במרד עז במשך שנים, אנשים נעלמים באופן קבוע. היו האשמות מתמשכות על חטיפה המונית. אוניברסיטת לאהור למדעי הניהול תכננה לארח את הדיון בנושא, עם פעילת זכויות האדם מאמא קאדר באלוך, אך הרשויות סגרו אותו. מחמוד לא שמע שזה לא קורה. "למרות ריבוי הדעות, נראה שניתן מעט מאוד מקום לדיון בתקשורת המיינסטרים הפקיסטנית או באקדמיה; נראה שהדיון נסגר עוד לפני שהוא יכול להתחיל", היא פרסמה בפייסבוק. "מהי המציאות? האם התקשורת שותקה על בלוצ'יסטן? מה הופך את זה למסוכן לדבר על המחוז הגדול ביותר של פקיסטן באחת האוניברסיטאות הכי מפורסמות שלנו?" היא הזמינה את הדיון לקומה השנייה, הידועה גם על ידי הקיצור T2F. היא אמרה שהיא יודעת שזה מהלך שעלול להיות מסוכן, והיא קיבלה איומי מוות בעבר כאשר טיפלה בנושא בעבר. "היא הייתה האישה הכי אמיצה בעולם, היא באמת הייתה, היא הייתה לב אמיץ; אלוהים אדירים, היא הייתה ילדה אמיצה ואמיצה", אמר צפר. אפילו במיקומה המבודד והצנוע, T2F היה אבן שואבת לאלו שחיפשו חוכמה חילונית. הם מצאו אותו בסביבה ביתית, מעוטרת בהרהורים כמו חנות ספרים קטנה של קולג'ים בעיר. הקירות מחוץ לכניסה שלו מרוססים בגרפיטי ביקורתי חברתית - לבבות אדומים כהים צפים על פני קירות אפורים. מחמוד חיכה לקבל את פני המבקרים, רבים מהם צעירים פקיסטנים שחיפשו חופש מחשבה, בחיבוק, ספל ועידוד לעתידה של פקיסטן. "היא קיוותה לאותו דבר שכולנו קיווינו לו, מקום הוגן עם חירות וצדק לכולם", אמר צפר. הצער על מותה והכרת התודה על עבודתה נשפכו ברשתות החברתיות ובאימייל. "תודה שנתת לנו את החדר לנשום כשערפל לחץ כבד על כתפינו. עברו רק כמה שעות, סבין, והעיר כבר מתנשפת באוויר", כתבה קבוצת מאיירים בשם מקראצ'י באהבה. אמן צייר את מחמוד דוחה על קטנוע וספה לבוש במכנסיים, חולצה וסנדלים. שערה הקצר והמסגר היטב ומשקפיה הזוויתיים מסגרו את תווי עיניה הבוהקים. חסר היה מטפחת ראש. על קיר ב-T2F תמונה צבועה בריסוס טכניקולור של מרילין מונרו מ-"The Seven Year Itch", שמלתה הלבנה הוחלפה בתלבושת מסורתית של חרדל, אוקר וירוק. אבל זה עדיין עף מעל מותניה, חושף את רגלי הבהסט שלה, תמונה סקסית וסאטירית נועזת. הביטוי האמנותי בולט ומעורר תשוקות, כמו הרבה דברים שמחמוד אמר ועשה.
היא אירחה דיון שנוי במחלוקת על היעלמותם של אנשים.
היא ידעה שמה שהיא עושה היה מסוכן וקיבלה איומי מוות בעבר.
מחמוד אהב ספרים, את ג'ימי הנדריקס ודיונים על זכויות אדם.