Thirty years ago this month something as basic as two men hitting balls around a table with a stick gripped the nation by the throat. It was as iconic a moment of the Eighties as Duran Duran, yuppies, football hooliganism and Mrs Thatcher handbagging the unions. It was Steve Davis — lean, robotic and unsmiling — versus Dennis Taylor — tubby and splendidly bespectacled. ‘And so the lights go down,’ whispered commentator Ted Lowe to 18.5million viewers. ‘The players shake hands. One of these lucky chaps will pick up the title, the trophy and £60,000.’ Steve Davis (left) and Dennis Taylor pose with the trophy before their World Snooker final in 1985 . Davis was leading the final 8-0 when he missed a shot on the green that he has rued to this day . Taylor pounced upon the error from Davis to overturn the difference and lead 9-7 overnight . The 1985 final was watched by 18.5million, a BBC2 record, but it is way behind the most-watched sporting events: . 1. 1966 World Cup final 32.30m . 2. 1970 FA Cup final replay Chelsea v Leeds 28.49m . 3. 2012 London Olympics Opening Ceremony 27.3m . 4. 2012 Closing Ceremony26.3m . 5. 1984 Winter Olympics Torvill and Dean23.95m . 6. 1998 World Cup England v Argentina 23.78m . With those words the biggest British television audience for a post-midnight programme and BBC2’s biggest for anything ever, settled down to watch the 35th and final frame of the 1985 World Championship, a torture of edgy, error-ridden, nerve-frayed snooker lasting 68 minutes. Before reliving those late agonies, we should go back a little further because Davis remembers the turning point of the match not as the black he overcut with his last, disastrous shot of the tournament, but something as innocuous as a green ball in the ninth frame. He was leading 8-0 while Taylor, as Davis put it, was ‘struggling to find the end of his tip with the chalk, never mind the pockets’. Davis says now: ‘If ever I was going to have therapy, it would not be about the black. Anybody could miss a ball under pressure. The green was a different story because I didn’t need to play it. I should have played safe and waited for a better chance. ‘If there is one shot in my whole career I want to go back and play again, it is that one. I missed it and it let Dennis in.’ From being on the verge of 9-0 down, Taylor fought back to 9-7 overnight. ‘I woke up screaming every hour,’ recalls Davis. He was the world No 1, winner the previous two years, and had made the perfect start. ‘What could go wrong?’ he muses now. ‘The green.’ Taylor performs his famous finger-wagging celebration after sinking the final black . To rake up that final with Davis even now is to intrude into a type of personal grief. ‘While I am happy to talk about it, I’m slightly aggrieved that nobody celebrated the 25th anniversary of me beating John Parrott 18-3 in 1989,’ he says, three-quarters joking. ‘Dennis loves it, of course. We say that every opportunity he gets in the commentary box he somehow manages to turn the conversation around to the ’85 final, even when we are discussing a free ball.’ Davis’s lead went from 14-11 to 15-12 to 15-15 to 17-15. Then all square at 17-17. Snooker was in its heyday, with cartoon-book characters such as Hurricane Higgins and Whirlwind White putting it second only to football in national popularity and this frame was the zenith. Davis sipped his water sparingly throughout. Taylor frequently muttered to his mother, who had died, aged 62, a few months before. It provided him with a welcome distraction from watching Davis dominating the table. But the championship came down to the final four balls. Taylor needed them all. He potted a great long brown, a difficult blue and a tricky pink. Taylor went over to kiss the little lady on the trophy before taking on the black. Davis led again 14-11 but the pair were eventually all square at 17-17 in Sheffield . The final came down to four balls left on the table and Taylor needed them all to claim victory . Taylor looks to the trophy for inspiration before taking an important shot in the final against Davis . Davis missed a black that seven out of ten times in competition he would have converted . ‘I don’t know why I did it to this day,’ he said. ‘I think it was either I am going to win you with this shot or lose you with it. I had made my mind up I was going to go for it.’ Taylor tries to double the black into the middle pocket. ‘The crowd opposite the pocket were in a better position than me to see it and they started cheering,’ says Taylor. ‘But it missed by a fraction.’ Davis then plays a superb safety shot, doubling the black from one end to the other. Taylor tries to double it again, this time up and down the table. It falls safe. Davis fluffs his next shot and lets Taylor in — a long black through the blue and green spots and his first genuine chance to take the title. ‘I twitched on it,’ recalls Taylor. ‘It was the biggest twitch ever seen at the Crucible. My head came up and the cue jerked at it. I missed it by so much the black came back and I almost fluked it at the other end.’ Now here was Davis’s chance: a cut into the bottom corner pocket. ‘I walked away thinking there was no way he would miss it,’ says Taylor. Thirty years on, Davis reckons he would have potted this shot nine times out of 10 in practice and seven out of 10 in competition. ‘It was tough but gettable and I was meant to be the man who got everything,’ he says. Referee John Williams calls for silence. Davis approaches the table. ‘I remember that walk was surreal, an out-of-body experience. My legs had gone. It did not feel as if any part of my anatomy was playing that shot.’ He crouches in total silence but overcuts the ball. Davis: ‘I knew I’d lost it at that moment.’ He put his hand to his head. He was white. The black he had left was straight forward. Only nerves could cause Taylor to flunk it. There were more cheers. Taylor, the underdog, was anecdotally most people’s choice to win, though ironically it turned out that his future wife, Louise, was supporting Davis as she watched the match at home. Taylor remembers: ‘I couldn’t believe I was coming back to the table. As I took the shot, I didn’t even grip the cue; I let it rest in my hand, so I would have to let go of it and it wouldn’t deviate.’ It worked, and the black was sunk. Taylor potted a straight forward black to win the final after 14 hours and 50 minutes of snooker . Davis looks at the ground after losing the final he had never been behind in until the last ball hit the pocket . Taylor kisses the trophy after finally emerging victorious after his lengthy duel with Davis . And so after 14 hours and 50 minutes of snooker, for every second of which Taylor had been behind, he was the champion of the world. He held his cue aloft in both hands above his head and pumped it over his head. He wagged his finger. It was an ‘I told you so gesture’ aimed at his friend Trevor East, head of ITV Sport, who had watched all but one session of Taylor’s entire championship campaign. It was 12.19am and time for bed. ‘Interesting’ by Steve Davis is published by Ebury Press, priced at £20.
Snooker's most dramatic final gripped 18.5million viewers in 1985 .
Steve Davis had an 8-0 advantage when he missed a green ball .
Dennis Taylor fought back heroically and eventually won the final 18-17 .
לפני 30 שנה החודש משהו בסיסי כמו שני גברים שחבטים בכדורים מסביב לשולחן עם מקל תפס את האומה בגרון. זה היה רגע איקוני של האייטיז כמו דוראן דוראן, יאפים, חוליגניזם כדורגל וגברת תאצ'ר חבטה את האיגודים. זה היה סטיב דייויס - רזה, רובוטי ולא מחייך - לעומת דניס טיילור - צנום וממושקף להפליא. "ואז האורות יורדים", לחש הפרשן טד לואו ל-18.5 מיליון צופים. "השחקנים לוחצים ידיים. אחד מבעלי המזל האלה ייקח את התואר, את הגביע ו-60,000 פאונד.' סטיב דייויס (משמאל) ודניס טיילור מצטלמים עם הגביע לפני גמר הסנוקר העולמי שלהם ב-1985. דייויס הוביל את הגמר 8-0 כשהחטיא זריקה על הירוק שסבל עד היום. טיילור הסתער על השגיאה של דייויס כדי לבטל את ההפרש ולהוביל 9-7 בן לילה. בגמר 1985 צפו 18.5 מיליון, שיא של BBC2, אבל הוא נמצא הרבה מאחורי אירועי הספורט הנצפים ביותר: . 1. גמר גביע העולם 1966 32.30 מ'. 2. משחק חוזר גמר גביע האנגלי 1970 צ'לסי נגד לידס 28.49 מ'. 3. טקס הפתיחה של אולימפיאדת לונדון 2012 27.3 מ'. 4. טקס סיום 201226.3 מ'. 5. אולימפיאדת החורף 1984 טורוויל ודין 23.95 מ'. 6. מונדיאל 1998 אנגליה נגד ארגנטינה 23.78 מ'. עם המילים האלה, קהל הטלוויזיה הבריטי הגדול ביותר לתוכנית שאחרי חצות והגדול ביותר של BBC2 בכל דבר אי פעם, התיישב לצפות בפריים ה-35 והאחרון של אליפות העולם ב-1985, עינוי של סנוקר עצבני, עטור טעויות ומרוט עצבים. 68 דקות. לפני שנחיה מחדש את הייסורים המאוחרים האלה, עלינו לחזור עוד קצת אחורה כי דייויס זוכר את נקודת המפנה של המשחק לא בתור השחור שהוא חטף עם הזריקה האחרונה והקטנה שלו בטורניר, אלא משהו תמים כמו כדור ירוק בפריים התשיעי. . הוא הוביל 8-0 בעוד שטיילור, כפי שניסח זאת דייויס, "נאבק למצוא את קצה העצה שלו עם הגיר, לא משנה את הכיסים". דייוויס אומר עכשיו: 'אם אי פעם הייתי הולך לקבל טיפול, זה לא היה קשור לשחור. כל אחד יכול להחמיץ כדור בלחץ. הירוק היה סיפור אחר כי לא הייתי צריך לשחק בו. הייתי צריך לשחק בטוח ולחכות להזדמנות טובה יותר. "אם יש הזדמנות אחת בכל הקריירה שלי, אני רוצה לחזור ולשחק שוב, היא זו. פספסתי את זה וזה נתן לדניס להיכנס.' מהיותו על סף 9-0, טיילור נלחם בחזרה ל-9-7 בן לילה. "התעוררתי בצרחות כל שעה", נזכר דייוויס. הוא היה מספר 1 בעולם, המנצח בשנתיים הקודמות, ועשה את ההתחלה המושלמת. 'מה יכול להשתבש?' הוא מהרהר עכשיו. 'הירוק'. טיילור מבצע את חגיגת הניפוף המפורסמת שלו לאחר שהטביע את השחור האחרון. לגרוף את הגמר הזה עם דייויס אפילו עכשיו זה לחדור לסוג של אבל אישי. "למרות שאני שמח לדבר על זה, אני מעט כועס על כך שאף אחד לא חגג את יום השנה ה-25 לכך שניצחתי את ג'ון פארוט 18-3 ב-1989", הוא אומר, שלושה רבעים מתבדח. "דניס אוהב את זה, כמובן. אנחנו אומרים שכל הזדמנות שהוא מקבל בתיבת הפרשנות הוא מצליח איכשהו להפוך את השיחה לגמר 85', גם כשאנחנו דנים בכדור חופשי.' היתרון של דייויס ירד מ-14-11 ל-15-12 ל-15-15 עד 17-15. ואז הכל בריבוע ב-17-17. סנוקר הייתה בתקופת הזוהר שלה, עם דמויות ספרים מצוירים כמו הוריקן היגינס ו-Wirlwind White שמו אותה במקום השני רק אחרי הכדורגל בפופולריות הלאומית והמסגרת הזו הייתה השיא. דייויס לגם מהמים שלו במשורה לאורך כל הדרך. טיילור מרבה למלמל לאמו, שמתה, בת 62, כמה חודשים לפני כן. זה סיפק לו הסחת דעת מבורכת מלראות את דייוויס שולט בטבלה. אבל האליפות הגיעה לארבעת הכדורים האחרונים. טיילור הייתה צריכה את כולם. הוא עציץ חום ארוך נהדר, כחול קשה וורוד מסובך. טיילור ניגשה לנשק את הגברת הקטנה על הגביע לפני שלקחה על עצמה את השחור. דייויס הוביל שוב 14-11 אבל בסופו של דבר הצמד היה מרובע ב-17-17 בשפילד. הגמר הגיע לארבעה כדורים שנותרו על הטבלה וטיילור היה צריך את כולם כדי לנצח. טיילור מחפשת את הגביע כדי לקבל השראה לפני שהוא לוקח זריקה חשובה בגמר נגד דייויס. דייויס החמיץ שחור ששבע מתוך עשר פעמים בתחרות הוא היה ממיר. "אני לא יודע למה עשיתי את זה עד היום", אמר. "אני חושב שזה היה או שאני הולך לנצח אותך עם הזריקה הזו או לאבד אותך עם זה. החלטתי שאני הולך על זה.' טיילור מנסה להכפיל את השחור לכיס האמצעי. "הקהל מול הכיס היה במצב טוב יותר ממני לראות את זה והם התחילו לעודד", אומר טיילור. 'אבל זה החטיא בשבריר'. לאחר מכן דייויס משחק זריקת בטיחות מעולה, מכפיל את השחור מקצה לקצה. טיילור מנסה להכפיל אותו שוב, הפעם למעלה ולמטה בטבלה. זה נופל בטוח. דייויס מרחיק את הזריקה הבאה שלו ומאפשר לטיילור להיכנס - שחור ארוך דרך הכתמים הכחולים והירוקים וההזדמנות האמיתית הראשונה שלו לקחת את התואר. "התעצבנתי על זה," נזכרת טיילור. "זה היה העווית הכי גדולה שנראתה אי פעם בכור ההיתוך. הראש שלי עלה והסימן התעופף בו. התגעגעתי לזה עד כדי כך שהשחור חזר וכמעט העפתי אותו בקצה השני.' עכשיו הנה ההזדמנות של דייוויס: חתך בכיס הפינה התחתונה. "הלכתי משם במחשבה שאין סיכוי שהוא יחמיץ את זה", אומר טיילור. 30 שנה לאחר מכן, דייויס חושב שהוא היה מבצע את הזריקה הזו תשע מתוך 10 באימון ושבע מתוך 10 בתחרות. "זה היה קשה אבל ניתן לביצוע ואני נועדתי להיות האיש שקיבל הכל", הוא אומר. השופט ג'ון וויליאמס קורא לשתוק. דייויס מתקרב לשולחן. "אני זוכר שההליכה הזו הייתה סוריאליסטית, חוויה חוץ גופית. הרגליים שלי נעלמו. זה לא הרגיש כאילו שום חלק באנטומיה שלי משחק את הזריקה הזו.' הוא כופף בדממה מוחלטת אבל חותך את הכדור. דייויס: 'ידעתי שאיבדתי את זה באותו הרגע'. הוא הניח את ידו לראשו. הוא היה לבן. השחור שנשאר לו היה ישר קדימה. רק עצבים יכולים לגרום לטיילור להפיל אותו. היו עוד קריאות עידוד. טיילור, האנדרדוג, הייתה אנקדוטית הבחירה של רוב האנשים לזכות, אם כי למרבה האירוניה התברר שאשתו לעתיד, לואיז, תומכת בדייוויס בזמן שהיא צפתה במשחק בבית. טיילור נזכר: 'לא האמנתי שאני חוזר לשולחן. כשלקחתי את הזריקה, אפילו לא אחזתי ברמז; נתתי לו לנוח ביד, אז אצטרך לשחרר אותו והוא לא יחרוג.’ זה עבד, והשחור היה שקוע. טיילור הכניס שחור ישר קדימה כדי לנצח בגמר אחרי 14 שעות ו-50 דקות של סנוקר. דייויס מסתכל על הקרקע לאחר שהפסיד בגמר שמעולם לא היה בפיגור בו עד שהכדור האחרון פגע בכיס. טיילור מנשק את הגביע לאחר שבסוף יצא מנצח לאחר הדו-קרב הממושך שלו עם דייויס. וכך אחרי 14 שעות ו-50 דקות של סנוקר, על כל שניה שבה טיילור היה בפיגור, הוא היה אלוף העולם. הוא הרים את המקל שלו בשתי ידיו מעל ראשו ושאב אותו מעל ראשו. הוא נפנף באצבעו. זו הייתה ''אמרתי לך מחווה'' שנועדה לחברו טרבור איסט, ראש ITV Sport, שצפה בכל קמפיין האליפות של טיילור מלבד אחד. השעה הייתה 12:19 וזמן השינה. 'מעניין' מאת סטיב דייוויס יוצא לאור בהוצאת Ebury Press, במחיר של 20 פאונד.
הגמר הדרמטי ביותר של סנוקר תפס 18.5 מיליון צופים ב-1985.
סטיב דייויס היה ביתרון 8-0 כשהחמיץ כדור ירוק.
דניס טיילור נלחם בחזרה בגבורה ובסופו של דבר ניצח בגמר 18-17.