Kathmandu, Nepal (CNN)When the earthquake struck, we huddled under a concrete beam -- and prayed. In another room, my grandfather could not comprehend what was happening and, instead of seeking cover, drifted towards the window. Outside, a brown dust-cloud rose from the ruins of cottages that had dotted the next hill. I was at my uncle's place in Ramkot, west Kathmandu, some 12 kilometers (7.4 miles) east from my family home. After escaping the building for the safety of open air, my first thought was for news of friends and family. Calls didn't go through but thankfully texts and data did. I heard from everyone except my mother. Worried sick, I foolishly went into the house for a second time to get my belongings and leave for home. Another tremor -- the first of many to aftershocks that have continued to strike an already traumatized city -- shook the house. I took refuge under the same doorway. The journey towards my family home in Sifal was a map of quake destruction, with many houses -- old and new -- torn apart. A high wall surrounding a monastery had collapsed and the nuns had run to a nearby field. A mud-and-brick cottage had fallen on a blue motorbike but no trace could be found of its rider. A woman perched on top of rubble tried to reach for a water container from what used to be her kitchen. Everywhere, survivors gathered wherever they could find open space -- fields, private compounds, empty roadside lots. In Chhauni, an ice cream seller ran double-time with his cart, while his radio relayed the latest. Further ahead, a mother and daughter sat down on a pavement so that a grandchild could be fed. Across the Bishnumati River, uphill towards Maru, I ran to get away from the tall houses and made towards the Kathmandu Durbar Area. It was reduced to rubble. A blood donation camp was said to be buried by the same structure that sheltered it. Locals were searching for survivors, but progress was slow. The Kasthamandap temple had caved in. Temples that sat on impressive staircase-style pyramids were now dust. The western façade of the Basantapur palace had fallen apart and nothing remained of the remained of the nine-story medieval palace nearby. Meanwhile, the curio fleamarket was flooded with people who had made it out of the cramped quarters of Jhocchen, Indra Chowk, New Road, and nearby neighborhoods. In Putalisadak, I met a cousin who was sitting an entrance exam for a prestigious high school when the quake hit before the allotted time was over. He kept wondering out loud whether he could retake the test. The two of us walked through Bagbajar, trying to trace a few acquaintances, and up Dillibajar to Kamalpokhari. A hawker was selling momos -- a Nepalese type of dumpling -- under a seven-story building, while policemen guarded a jailhouse. People gathered mostly in the middle of crossroads, on traffic islands and around metal pulpits, which looked out of range of falling buildings. The aftershocks kept coming. I reached home and found both my parents alive and uninjured. I couldn't believe that our 30-year-old house was still standing. As I walked my cousin to where his parents were, we kept hearing rumors:  "More quakes forecast by experts for 5 p.m. and midnight." As if to confirm, tremors shook us at six and more would follow at 10 p.m. and midnight, with smaller shocks throughout the night. Along the northern boundary of the former royal museum, the wall had collapsed and people had poured out of the Uttar Dhoka neighborhood onto the palace lawn. Green military tents meant for two people were now packed with six and the army was trying hard to accommodate as many as possible. In Thamel, an electricity pole had squashed an abandoned taxi. A few men took turns taking photos with the wrecked car. In Kantipath, a handful of backpackers were discussing where to make camp. Back home, my parents decided against going to the nearby Sifal Chaur football field where families were sleeping on plastic mattresses under rudimentary tents. Instead, their tactic was to stay on the ground floor, be awakened by tremors, and then scamper to a corner of our garden that seemed relatively safe. I did not sleep a wink.
Journalist Sunir Pandey was visiting relatives with Nepal's 7.8 magnitude quake struck .
He says they ran to shelter under a concrete beam and prayed, as dust rose from the rubble .
קטמנדו, נפאל (CNN) כשרעידת האדמה הכתה, הצטופפנו מתחת לקורה בטון - והתפללנו. בחדר אחר, סבי לא הצליח להבין מה קורה ובמקום לחפש מחסה, נסחף לכיוון החלון. בחוץ, עלה ענן אבק חום מהריסות של קוטג'ים שניקדו על הגבעה הבאה. הייתי אצל דודי ברמקוט, מערב קטמנדו, כ-12 קילומטרים מזרחה מבית משפחתי. לאחר שנמלטתי מהבניין למען בטיחות האוויר הפתוח, המחשבה הראשונה שלי הייתה לחדשות של חברים ובני משפחה. שיחות לא עברו אבל למרבה המזל, הודעות טקסט ונתונים כן. שמעתי מכולם חוץ מאמי. מודאג חולה, בטיפשותי נכנסתי הביתה בפעם השנייה כדי להביא את החפצים שלי ולצאת הביתה. רעד נוסף - הראשון מני רבים לרעישי משנה שהמשיכו להכות בעיר שכבר הייתה בטראומה - הרעיד את הבית. מצאתי מחסה מתחת לאותו פתח. המסע לעבר בית משפחתי בסיפאל היה מפה של הרס רעידת אדמה, עם הרבה בתים - ישנים וחדשים - שנקרעו לגזרים. חומה גבוהה המקיפה מנזר קרסה והנזירות רצו לשדה סמוך. קוטג' עשוי בוץ ולבנים נפל על אופנוע כחול אך לא נמצא זכר לרוכבו. אישה שישבה על הריסות ניסתה להגיע אל מיכל מים ממה שהיה פעם המטבח שלה. בכל מקום, ניצולים התאספו בכל מקום שמצאו שטח פתוח - שדות, מתחמים פרטיים, מגרשים ריקים בצדי הדרך. בצ'האוני, מוכר גלידה רץ פעמיים עם העגלה שלו, בזמן שהרדיו שלו העביר את העדכונים האחרונים. בהמשך התיישבו אם ובת על מדרכה כדי שניתן יהיה להאכיל נכד. מעבר לנהר Bishnumati, בעלייה לכיוון Maru, רצתי להתרחק מהבתים הגבוהים והתקדמתי לעבר אזור דורבר של קטמנדו. זה הצטמצם להריסות. נאמר כי מחנה לתרומת דם קבור על ידי אותו מבנה שהגן עליו. המקומיים חיפשו אחר ניצולים, אך ההתקדמות הייתה איטית. מקדש קסטאמנדאפ השתרבב. מקדשים שישבו על פירמידות מרשימות בסגנון גרמי מדרגות היו כעת אבק. החזית המערבית של ארמון בסנטפור התפרקה ושום דבר לא נשאר מהשארית של ארמון ימי הביניים בן תשע הקומות הסמוך. בינתיים, שוק הפשפשים הקוריאו הוצף באנשים שיצאו מהרובעים הצפופים של ג'וצ'ן, אינדרה צ'וק, ניו רואד ושכונות סמוכות. בפוטליסאדק פגשתי בן דוד שנבחן בבחינת קבלה לבית ספר תיכון יוקרתי כשהרעידה הכתה לפני שהזמן המוקצב הסתיים. הוא כל הזמן תהה בקול אם יוכל לגשת שוב למבחן. שנינו הלכנו דרך באגבג'אר, בניסיון להתחקות אחר כמה מכרים, ועלה בדיליבאג'אר לקמאלפוכרי. רוכל מכר מומוס - סוג של כופתאות נפאל - מתחת לבניין בן שבע קומות, בזמן ששוטרים שמרו על בית כלא. אנשים התאספו בעיקר באמצע צומת דרכים, באיי תנועה וסביב בימות מתכת, שנראו מחוץ לטווח של בניינים נופלים. רעידות המשנה המשיכו להגיע. הגעתי הביתה ומצאתי את שני ההורים שלי בחיים וללא פצועים. לא האמנתי שהבית בן ה-30 שלנו עדיין עומד על תילו. כשהלכתי את בן דודי למקום בו היו הוריו, שמענו כל הזמן שמועות: "עוד רעידות חזויות על ידי מומחים לשעה 17:00 וחצות". כאילו כדי לאשר, רעידות זעזעו אותנו בשש ויותר יגיעו בשעה 22:00. וחצות, עם זעזועים קטנים יותר לאורך כל הלילה. לאורך הגבול הצפוני של המוזיאון המלכותי לשעבר, החומה קרסה ואנשים יצאו משכונת אוטר דוקה אל מדשאת הארמון. אוהלים צבאיים ירוקים המיועדים לשני אנשים היו עמוסים כעת בשישה והצבא השתדל מאוד להכיל כמה שיותר. בת'אמל, עמוד חשמל מעך מונית נטושה. כמה גברים הצטלמו בתורות עם המכונית ההרוסה. בקאנטיפאת, קומץ תרמילאים דנו היכן לעשות מחנה. בחזרה הביתה, ההורים שלי החליטו שלא ללכת למגרש הכדורגל של סיפל צ'ור הסמוך, שם ישנו משפחות על מזרני פלסטיק מתחת לאוהלים ראשוניים. במקום זאת, הטקטיקה שלהם הייתה להישאר בקומת הקרקע, להעיר אותם ברעידות, ואז לפלוט לפינה בגינה שלנו שנראתה בטוחה יחסית. לא ישנתי אפילו קריצה.
העיתונאי סוניר פאנדי ביקר קרובי משפחה עם רעידת האדמה בנפאל בעוצמה 7.8.
הוא אומר שהם רצו למקלט מתחת לקורת בטון והתפללו, כשאבק עלה מההריסות.