(CNN)C-SPAN's live telecast of the White House Correspondents' Association dinner on Saturday night, hosted by Cecily Strong of "Saturday Night Live," was not Strong's finest hour, though the entire affair seemed like five of C-SPAN's longest hours. Even so, there were some genuinely funny moments, although the ratio was low, and you had to be patient to get to them. But when you step back and look at the event as a whole, and appreciate what's really happening -- in terms of press freedoms and even a U.S. president willing and able to poke fun at himself as well as others -- it's hard not to think of this particular Beltway-meets-showbiz event as a wonderfully American exercise in tolerance and good humor. That being said, it's a very tough room -- and not just because the Washington Hilton ballroom is so cavernous. More than 2,000 credentialed White House journalists and their mostly celebrity guests convened for the occasion. And convened, and convened, and convened, as time dragged on and dinner was served late. President Barack Obama, as Strong's warm-up act, didn't hit the podium until 10:20 p.m. (Strong got her turn at 10:45.) Obama, as in past years, came out strong -- a tough act to follow for any comedian. He had strong comedy lines and delivered them with timing that many stand-up comics would envy. Noting his lame-duck status, Obama said his advisers asked him if he had a bucket list. "I have something that rhymes with bucket list," he claimed to have replied. Obama, noting the night's guest speaker, said, "On 'Saturday Night Live,' Cecily impersonates CNN anchor Brooke Baldwin." Then, after a brief but well-timed pause, he added, "Which is surprising, because usually, the only people impersonating journalists on CNN are journalists on CNN." Obama was nailing his own punch lines frequently, and perfectly. Then, to up the ante on his time at the podium, he welcomed his "anger translator" -- a recurring character played by Keegan-Michael Key on Comedy Central's "Key & Peele." It was a clever surprise, and the crowd reacted with surprising enthusiasm (I wouldn't have presumed most of them knew of Key's character or his series), though Key's jokes lost something in the translation, and didn't pack the punch of Obama's. But the bit ended with a great twist: Obama himself getting so worked up about a snowball being carried into Congress to denounce global warming that the President's "anger translator" had to calm Obama down instead. And then came Cecily Strong, with a sly opening line referring not only to her appearance as one of the few female guest speakers at the correspondents' dinner, but to the upcoming 2016 presidential election. "Feels right," she said, "to have a woman following President Obama." From there, the crowd seemed as tough as advertised, with "oohs" often as loud as laughter, as Strong went from one target to another. She even got "oohs" when her targets were outside the room, as when she said, noting how Obama has aged visibly in office, "Your hair is so white now, it can talk back to the police." But the seemingly tepid response to Strong's routine may have been partly due to the late hour. She came on after not only the dinner service and Obama, but after scholarship awards, correspondent awards and tributes and other bits of official business. And her routine wasn't over until 11:08 p.m. -- making it a longer TV show than even the Emmys. Before the main event finally began, C-SPAN filled the time scanning the room with its cameras, but providing only ambient sound with very few identifying voice-overs or prerecorded features. Once in a while, you could see someone recognizable in the large, oddly eclectic crowd: Tea Leoni, Ivanka Trump, Larry Wilmore, Jane Pauley. For the most part, though, it was like playing a frustratingly difficult Beltway game of spot-the-face-in-the-crowd -- a sort of "Who's Waldo?" And after a few hours watching a gaggle of people chat and eat, all I wanted to do was go home. And I was already home. But I stayed tuned, just so I could watch, and grade, the results. Final tally: Obama gets an A-,  Keegan-Michael Key a C, Cecily Strong a B-, and the entire telecast and event an A+ for democracy -- but a D as television.
David Bianculli: Correspondents' dinner, and Cecily Strong as host, were mostly weak, but Obama had some funny zingers .
He says "anger translator" bit was funny, but crowd was tough on Strong as event went on and on .
(CNN) השידור החי של C-SPAN לארוחת ערב של איגוד כתבי הבית הלבן במוצאי שבת, בהנחיית ססילי סטרונג מ"סאטרדיי נייט לייב", לא היה השעה הטובה ביותר של סטרונג, אם כי כל הפרשה נראתה כמו חמש מהשעות הארוכות ביותר של C-SPAN . למרות זאת, היו כמה רגעים מצחיקים באמת, למרות שהיחס היה נמוך, והיה צריך להיות סבלני כדי להגיע אליהם. אבל כשאתה נסוג ומסתכל על האירוע כמכלול, ומעריך את מה שבאמת קורה - במונחים של חירויות העיתונות ואפילו נשיא ארה"ב שמוכן ומסוגל לצחוק על עצמו וגם על אחרים - קשה שלא לחשוב של אירוע Beltway-meets-showbiz המסוים הזה כתרגיל אמריקאי להפליא בסובלנות והומור טוב. עם זאת, זה חדר קשה מאוד - ולא רק בגלל שאולם הנשפים של וושינגטון הילטון הוא כל כך שופע. יותר מ-2,000 עיתונאים מוסמכים בבית הלבן ואורחיהם המפורסמים בעיקר התכנסו לרגל האירוע. והתכנס, והתכנס, והתכנס, ככל שהזמן נמשך והוגשה ארוחת ערב מאוחרת. הנשיא ברק אובמה, כאקט החימום של סטרונג, עלה על הפודיום רק בשעה 22:20. (סטרונג הגיעה לתורה ב-10:45.) אובמה, כמו בשנים קודמות, יצא חזק - מעשה שקשה לעקוב אחריו עבור כל קומיקאי. היו לו קווים קומיים חזקים והעביר אותם בתזמון שקומיקס סטנדאפ רבים יקנאו בו. לאחר שציין את מעמדו הצולע, אמר אובמה שיועציו שאלו אותו אם יש לו רשימת דליים. "יש לי משהו שמתחרז עם רשימת דליים", הוא טען שהשיב. אובמה, שציין את הדובר האורח של הלילה, אמר: "ב'סאטרדיי נייט לייב', ססילי מתחזה לאוגני ה-CNN ברוק בולדווין". ואז, לאחר הפסקה קצרה אך מתוזמנת היטב, הוא הוסיף, "וזה מפתיע, כי בדרך כלל, האנשים היחידים שמתחזות לעיתונאים ב-CNN הם עיתונאים ב-CNN". אובמה חיבר את שורות המחץ שלו לעתים קרובות, ובצורה מושלמת. ואז, כדי להגביר את זמנו על הפודיום, הוא בירך את "מתרגם הכעס" שלו - דמות חוזרת שגילמה קיגן-מייקל קי בסרט "Key & Peele" של קומדי סנטרל. זו הייתה הפתעה מתוחכמת, והקהל הגיב בהתלהבות מפתיעה (לא הייתי מניח שרובם יודעים על דמותו של קי או על הסדרה שלו), למרות שהבדיחות של קי איבדו משהו בתרגום, ולא תפסו את הפאנץ' של אובמה . אבל הקטע הסתיים עם טוויסט גדול: אובמה עצמו התעצבן כל כך על כדור שלג שנלקח לקונגרס כדי להוקיע את ההתחממות הגלובלית, עד ש"מתרגם הכעס" של הנשיא נאלץ להרגיע את אובמה במקום זאת. ואז הגיעה ססילי סטרונג, עם שורת פתיחה ערמומית המתייחסת לא רק להופעתה כאחת הדוברות האורחות הבודדות בארוחת הערב של הכתבים, אלא לבחירות הקרובות לנשיאות ב-2016. "מרגיש נכון", אמרה, "יש אישה בעקבות הנשיא אובמה". משם, הקהל נראה קשוח כמו שפורסם, עם "אוה" לעתים קרובות חזק כמו צחוק, כשסטרונג עבר ממטרה אחת לאחרת. היא אפילו קיבלה "אוה" כשהמטרות שלה היו מחוץ לחדר, כמו כשהיא אמרה, וציינה איך אובמה הזדקן באופן גלוי בתפקיד, "השיער שלך כל כך לבן עכשיו, שהוא יכול לדבר בחזרה למשטרה". אבל ייתכן שהתגובה הפושרת לכאורה לשגרה של סטרונג נבעה בחלקה מהשעה המאוחרת. היא הגיעה לא רק אחרי שירות ארוחת הערב ואובמה, אלא אחרי פרסי מלגות, פרסים ומחווה לכתבים ועוד קטעים רשמיים. והשגרה שלה לא הסתיימה עד 23:08. -- מה שהופך אותה לתוכנית טלוויזיה ארוכה יותר אפילו מטקס האמי. לפני שהאירוע המרכזי סוף סוף התחיל, C-SPAN מילאה את הזמן בסריקת החדר במצלמות שלה, אבל סיפקה רק צליל סביבתי עם מעט מאוד קריינות מזהות או תכונות מוקלטות מראש. מדי פעם אפשר היה לראות מישהו מזוהה בקהל הגדול והאקלקטי בצורה מוזרה: תה לאוני, איוונקה טראמפ, לארי ווילמור, ג'יין פאולי. עם זאת, לרוב, זה היה כמו לשחק משחק בלטוויי קשה עד כדי מתסכל של זיהוי-הפנים-בהמון - מעין "מי זה וולדו?" ואחרי כמה שעות שצפיתי בחבורה של אנשים מפטפטים ואוכלים, כל מה שרציתי לעשות זה ללכת הביתה. וכבר הייתי בבית. אבל נשארתי מעודכן, רק כדי שאוכל לצפות, ולדרג, את התוצאות. סיכום סופי: אובמה מקבל A-, Keegan-Michael Key C, Cecily Strong B-, וכל השידור והאירוע A+ לדמוקרטיה - אבל D כטלוויזיה.
דייוויד ביאנקולי: ארוחת הערב של הכתבים, וססילי סטרונג כמארחת, היו בעיקר חלשות, אבל לאובמה היו כמה זינגרים מצחיקים.
הוא אומר ש"מתרגם כעסים" היה מצחיק, אבל הקהל היה קשוח כלפי Strong כשהאירוע נמשך ונמשך.