The study's lead researcher said the results are a 'surprise', but  it's no excuse to pile on the pounds . For years we have been told that the first step to staying healthy is to keep to a healthy weight - that means making sure your Body Mass Index (BMI) is within the normal range of 18 to 24. Few people are advised to gain weight, unless their BMI is below 18, but could that change? A study published last week suggests that overweight people are less likely to develop dementia. The researchers, drawn mostly from the London School of Hygiene and Tropical Medicine, analysed the medical records of nearly two million people for up to ten years and found that those who were overweight (with a BMI of 25 to 29) had an 18 per cent lower risk of dementia compared to those with a healthy BMI. Remarkably the obese (with a BMI of 30 plus) did even better; they were 24 per cent less likely to develop dementia. Being underweight increased the dementia risk by 39 per cent. Dr Nawab Qizilbash, a clinical epidemiologist and the lead researcher, called the results a 'surprise', but said it was no excuse to pile on the pounds: 'This is a robust and reliable study that opens up an avenue in the search for factors that protect against Alzheimer's.' But these results are not that extraordinary. Three years ago, an even larger study, published in the Journal of the American Medical Association, reported that overweight people tended to live longer than those of normal weight. The study analysed 100 trials involving three million people. It found that being overweight (a BMI between 25 and 29) reduced the risk of premature death by six per cent compared with someone of a normal BMI. More surprising was that even if someone was at the lower end of obese (BMI of 30 to 34.5) their risk of premature death didn't go up. Being obese started to reduce lifespan only when your BMI went above 35 - here the risk of dying earlier climbed to 29 per cent greater than those with a normal BMI, according to the study, headed by Dr Katherine Flegal, of the U.S. government Centres for Disease Control. So could being cuddly fat, rather than hugely overweight, protect you against dying early? Being overweight (a BMI between 25 and 29) reduced the risk of premature death by six per cent . Professor David Haslam, a GP and chairman of the National Obesity Forum, says something called the obesity paradox is at work: 'Obesity increases your chances of developing disorders such as heart disease and type 2 diabetes but once you've fallen ill, being a bit overweight seems to have a protective effect. 'The obesity paradox had been called 'surreal and unsettling', but it does seem to be real. We need to understand it.' Malcolm Kendrick, a GP and author with an interest in obesity, claimed in his recent book Doctoring Data that being overweight was beneficial. He is suspicious of the word 'paradox' when used with a medical hypothesis: 'It is usually a way of describing something that contradicts your theory. For instance, people who believe high cholesterol causes heart disease use the phrase 'cholesterol paradox' to explain why countries with high levels of cholesterol have low levels of heart disease. They should admit their theory is wrong.' He says that what counts as a normal or 'healthy' BMI has been miscalculated: 'It would make sense if normal was what is now called overweight.' Millions would then not be pushed into losing weight when they did not need to or when it might be harmful. The number of Britons who go on a diet in any given year . These 'paradoxical' results suggest that BMI is too crude a tool on its own to make decisions about what a healthy weight is. It can misclassify athletes packed with muscle as overweight or even obese. Equally, current BMI categories give the wrong picture for what might be called the 'fit fat'; people who may have a lot of fat but also eat well and exercise regularly. Their BMI may classify them as obese, but other markers (blood sugar, fat levels in their blood and blood pressure) can all be in the super healthy range. Apparently healthy-weight people with little muscle mass because they rarely exercise also make BMI an unreliable indicator of health because rather than storing their fat under the skin, they may carry it in their abdomen, wrapped around their organs and pumping out chemical messengers and hormones linked to diabetes, heart disease and cancer. A tape measure is said to be one way to spot if you have this dangerous fat, but leading obesity expert Professor Arya Sharma, chair in obesity research and management at the University of Alberta, disagrees: 'A tape measure still won't tell you whether your stomach fat is unhealthy. Symptoms such as hypertension, diabetes or sleep apnoea are far more informative.' Current BMI categories give the wrong picture for what might be called the 'fit fat' All this suggests it is not a good idea to advise someone to lose weight just on their BMI. Professor Haslam says: 'I'd never do that; I'd need to know about their diet, how much they exercise, what their blood pressure and blood glucose levels were.' He welcomes the latest Alzheimer's and obesity research because it should make people more aware of the complexities of the fat debate: 'We've got too stuck in the idea that when it comes to weight, one size fits all.' Why fatter people should be better protected from Alzheimer's is guesswork, but evidence suggests having more fat reserves when you fall ill is associated with better recovery. 'Heavier people have better survival rates,' says Dr Flegal. 'If you get pneumonia and lose 15 lb, it helps to have 15 lb spare'. Fat is a vital source of the energy needed for recovery and also helps the immune system. Professor Haslam says: 'Those who are elderly or suffering from long-term conditions should be advised to become fitter, but not to lose weight.' One of Dr Flegal's fiercest critics is Professor Walter Willett, chair of nutrition at Harvard School of Public Health. He, too, is concerned that BMI does not provide the whole picture of someone's health but has described Dr Flegal's research as 'rubbish'. He is particularly worried her claims could 'undermine public policies to curb rising obesity rates'. He says they could be 'hijacked by special interest groups such as soft drink manufacturers and food lobbies'. There is no doubt that being obese, and to a lesser extent overweight, is linked to a raised risk of cancers, diabetes, and other chronic disorders. While you might not die prematurely, at the very least you are likely to have a poor quality of life; diabetes complications can include blindness, ulcers and amputations. Nonetheless Professor Haslam believes the new findings cannot be ignored: 'We need to use them to improve the advice and support we give to patients. It's not right to try to discredit them for political reasons.'
A study suggests overweight people are less likely to develop dementia .
Those who had a BMI of 25 to 29 had an 18 per cent lower risk .
Having more fat when you fall ill is associated with better recovery .
Remarkably the obese (with a BMI of 30 plus) did even better .
החוקר הראשי של המחקר אמר שהתוצאות הן 'הפתעה', אבל זה לא תירוץ להעלות את הקילוגרמים. במשך שנים אמרו לנו שהצעד הראשון לשמירה על הבריאות הוא לשמור על משקל תקין - זה אומר לוודא שמדד מסת הגוף שלך (BMI) שלך נמצא בטווח הנורמלי של 18 עד 24. לאנשים מעטים מומלץ לעלות במשקל, אלא אם ה-BMI שלהם נמוך מ-18, אבל האם זה יכול להשתנות? מחקר שפורסם בשבוע שעבר מצביע על כך שאנשים הסובלים מעודף משקל נוטים פחות לפתח דמנציה. החוקרים, שאובים בעיקר מבית הספר להיגיינה ורפואה טרופית של לונדון, ניתחו את הרשומות הרפואיות של כמעט שני מיליון אנשים במשך עד עשר שנים ומצאו כי לאלו שסבלו מעודף משקל (עם BMI של 25 עד 29) יש 18 אחוז. סיכון נמוך יותר לדמנציה בהשוואה לאלה עם BMI תקין. באופן מדהים השמנים (עם BMI של 30 פלוס) הצליחו אפילו יותר; הסיכוי שלהם לפתח דמנציה היה נמוך ב-24 אחוזים. תת משקל העלה את הסיכון לדמנציה ב-39 אחוז. ד"ר נוואב קיזילבש, אפידמיולוג קליני והחוקר הראשי, כינה את התוצאות 'הפתעה', אך אמר שזה לא תירוץ להעלות את הקילוגרמים: "זהו מחקר חזק ואמין שפותח דרך בחיפוש אחר גורמים שמגנים מפני אלצהיימר״. אבל התוצאות האלה אינן כל כך יוצאות דופן. לפני שלוש שנים, מחקר גדול עוד יותר, שפורסם בכתב העת של האיגוד הרפואי האמריקני, דיווח כי אנשים הסובלים מעודף משקל נוטים לחיות זמן רב יותר מאלה בעלי משקל תקין. המחקר ניתח 100 ניסויים שכללו שלושה מיליון אנשים. הוא מצא שעודף משקל (BMI בין 25 ל-29) הפחית את הסיכון למוות בטרם עת בשישה אחוזים בהשוואה לאדם בעל BMI תקין. מפתיע יותר היה שגם אם מישהו היה בקצה התחתון של השמנת יתר (BMI של 30 עד 34.5), הסיכון שלו למוות בטרם עת לא עלה. השמנת יתר התחילה להפחית את תוחלת החיים רק כאשר ה-BMI שלך עלה מעל 35 - כאן הסיכון למוות מוקדם יותר עלה ל-29% יותר מאשר אלו עם BMI רגיל, על פי המחקר, בראשות ד"ר קתרין פלגל, ממרכזי הממשל בארה"ב. בקרת מחלות. אז האם להיות שמן חביב, ולא עודף משקל עצום, יכול להגן עליך מפני מוות מוקדם? עודף משקל (BMI בין 25 ל-29) הפחית את הסיכון למוות בטרם עת בשישה אחוזים. פרופסור דיוויד הסלם, רופא משפחה ויו"ר הפורום הלאומי להשמנת יתר, אומר שמשהו שנקרא פרדוקס ההשמנה פועל: "השמנה מגדילה את הסיכוי שלך לפתח הפרעות כמו מחלות לב וסוכרת מסוג 2, אבל ברגע שחלת, להיות נראה שלעודף משקל יש השפעה מגנה. "פרדוקס ההשמנה כונה 'סוריאליסטי ומדאיג', אבל נראה שהוא אמיתי. אנחנו צריכים להבין את זה'. מלקולם קנדריק, רופא משפחה וסופר עם עניין בהשמנת יתר, טען בספרו האחרון Doctoring Data שעודף משקל מועיל. הוא חושד במילה 'פרדוקס' כאשר משתמשים בה עם השערה רפואית: 'זו בדרך כלל דרך לתאר משהו שסותר את התיאוריה שלך. למשל, אנשים המאמינים שכולסטרול גבוה גורם למחלות לב משתמשים בביטוי 'פרדוקס כולסטרול' כדי להסביר מדוע במדינות עם רמות גבוהות של כולסטרול יש רמות נמוכות של מחלות לב. הם צריכים להודות שהתיאוריה שלהם שגויה״. הוא אומר שמה שנחשב כ-BMI נורמלי או 'בריא' הוחשב בטעות: 'זה יהיה הגיוני אם נורמלי היה מה שנקרא כיום עודף משקל'. אז מיליונים לא יידחקו לרדת במשקל כאשר הם לא צריכים או כאשר זה עלול להזיק. מספר הבריטים שעושים דיאטה בכל שנה נתונה . תוצאות 'פרדוקסאליות' אלו מצביעות על כך ש-BMI הוא כלי גס מדי בפני עצמו כדי לקבל החלטות לגבי משקל בריא. זה יכול לסווג לא נכון ספורטאים עמוסי שרירים כבעלי עודף משקל או אפילו השמנת יתר. באותה מידה, קטגוריות BMI נוכחיות נותנות תמונה שגויה עבור מה שניתן לכנות 'השומן המתאים'; אנשים שאולי יש להם הרבה שומן אבל גם אוכלים טוב ומתעמלים באופן קבוע. ה-BMI שלהם עשוי לסווג אותם כשמנים, אבל סמנים אחרים (סוכר בדם, רמות שומן בדם ולחץ דם) יכולים כולם להיות בטווח הסופר בריא. אנשים בעלי משקל בריא, עם מסת שריר מועטה, מכיוון שהם ממעטים להתאמן, הופכים את ה-BMI לאינדיקטור לא אמין לבריאות, משום שבמקום לאגור את השומן שלהם מתחת לעור, הם עלולים לשאת אותו בבטן, כרוכים סביב איבריהם ולשאוב שליחים והורמונים כימיים. קשור לסוכרת, מחלות לב וסרטן. אומרים שסרט מדידה הוא דרך אחת לזהות אם יש לך את השומן המסוכן הזה, אבל המומחה המוביל להשמנת יתר פרופסור אריה שארמה, יו"ר למחקר וניהול השמנת יתר באוניברסיטת אלברטה, לא מסכים: "סרט מדידה עדיין לא יגיד לך האם שומן הבטן שלך לא בריא. תסמינים כמו יתר לחץ דם, סוכרת או דום נשימה בשינה הם הרבה יותר אינפורמטיביים״. קטגוריות BMI נוכחיות נותנות תמונה שגויה עבור מה שניתן לכנות 'שומן בכושר'. כל זה מצביע על כך שזה לא רעיון טוב לייעץ למישהו לרדת במשקל רק על פי ה-BMI שלו. פרופסור הסלם אומר: "לעולם לא הייתי עושה את זה; אני צריך לדעת על התזונה שלהם, כמה הם מתאמנים, מה היו לחץ הדם ורמות הגלוקוז שלהם.' הוא מברך על המחקר האחרון בנושא אלצהיימר והשמנת יתר מכיוון שהוא אמור לגרום לאנשים להיות מודעים יותר למורכבות של הויכוח על השומן: 'נתקענו מדי ברעיון שבכל הנוגע למשקל, מידה אחת מתאימה לכולם.' מדוע אנשים שמנים יותר צריכים להיות מוגנים טוב יותר מאלצהיימר הוא ניחוש, אך עדויות מצביעות על כך שיש יותר מאגרי שומן כאשר אתה חולה קשור להחלמה טובה יותר. "לאנשים כבדים יותר יש שיעורי הישרדות טובים יותר", אומר ד"ר פלגל. "אם אתה מקבל דלקת ריאות ומורידה 15 ק"ג, זה עוזר שיש לך 15 ק"ג מיותרים'. שומן הוא מקור חיוני לאנרגיה הדרושה להתאוששות וגם עוזר למערכת החיסון. פרופסור הסלם אומר: 'יש לייעץ לזקנים או שסובלים ממצבים ארוכי טווח להתחזק, אבל לא לרדת במשקל'. אחד המבקרים החריפים של ד"ר פלגל הוא פרופסור וולטר ווילט, יו"ר התזונה בבית הספר לבריאות הציבור של הרווארד. גם הוא מודאג מכך שה-BMI אינו מספק את התמונה השלמה של בריאותו של מישהו, אך תיאר את המחקר של ד"ר פלגל כ"זבל". הוא חושש במיוחד שהטענות שלה עלולות "לערער את המדיניות הציבורית לריסון העלייה בשיעורי ההשמנה". הוא אומר שהם עלולים להיחטף על ידי קבוצות אינטרסים מיוחדות כמו יצרני משקאות קלים ושדולות מזון. אין ספק שהשמנת יתר, ובמידה פחותה עודף משקל, קשור לסיכון מוגבר לסרטן, סוכרת והפרעות כרוניות אחרות. אמנם ייתכן שלא תמות בטרם עת, אך לכל הפחות סביר להניח שתהיה לך איכות חיים ירודה; סיבוכי סוכרת יכולים לכלול עיוורון, כיבים וקטיעות. אף על פי כן, פרופסור הסלם מאמין שלא ניתן להתעלם מהממצאים החדשים: "עלינו להשתמש בהם כדי לשפר את העצות והתמיכה שאנו נותנים לחולים. זה לא נכון לנסות להכפיש אותם מסיבות פוליטיות״.
מחקר מצביע על כך שאנשים הסובלים מעודף משקל נוטים פחות לפתח דמנציה.
אלה שהיו להם BMI של 25 עד 29 היו בסיכון נמוך ב-18 אחוז.
יותר שומן כשאתה חולה קשור להחלמה טובה יותר.
באופן מדהים השמנים (עם BMI של 30 פלוס) הצליחו אפילו יותר.