(CNN)It's time for liberals to look local. With Washington gridlocked over almost everything and congressional Republicans standing firm against any further expansion of domestic policy, the odds of Congress passing another New Deal or Great Society are minimal. It will take a lot of work by Democratic voters and activists to change the numbers on Capitol Hill so that liberal ideas stand a chance of passing. Yet at the state and local level, the story has been much different. Liberal Democrats have found more political space to move forward with their initiatives. In New York City, Mayor Bill de Blasio has launched an ambitious pre-K education program to broaden access for all of the city's residents. In New Orleans, the mayor has put together a generous housing program to guarantee that there are no veterans without shelter. The drive for same-sex marriage equality took hold in the states before reaching the federal level. States such as Vermont, Oregon, and Washington as well as New Jersey have taken the lead in adopting eco-friendly policies. While Congress has resisted President Barack Obama's call to raise the federal minimum wage to $10.10 from $7.25, 21 states and the District of Columbia went ahead and enacted minimum wage increases of their own. This is just the tip of the iceberg. At the annual conference for New America in Washington last week, the focus was on innovation. The most exciting ideas are taking hold at the local level. As the Atlantic's James Fallows explained to the audience, when one moves beneath the gridlock of Washington and down to the towns and communities of America, it is quickly possible to see the "functionality of politics" -- where partisanship does not trump the need to solve problems. This has given liberals an opening. In Detroit, a company called Detroit Dirt is taking food scraps from local eating establishments and transforming them into compost for gardens to nurture communities and lower the environmental footprint of the city, Pashon Murray said at the New America conference. Jonathan Mintz, the founding president and CEO of Cities for Financial Empowerment Fund, explained how his organization assists local governments to develop global partnerships that help lower- and middle-income Americans gain greater access to banking services. But many liberal Democrats are uneasy about embracing this trend. Since the New Deal in the 1930s, which followed the total collapse of the patchwork of local and state social welfare programs overwhelmed by the weight of the Great Depression, doing things at the national level has been seen as the only way to go. Only by making programs national could policymakers ensure that state and local government officials (particularly Southern Democrats who had little taste for giving benefits to African-Americans) could not distribute benefits only to certain portions of the population. Only the federal government had the taxing power necessary to sustain robust domestic initiatives. In this view, it was believed that only Washington policymakers could bring together the best and brightest minds to make sure that programs were designed and administered well. Only through centralized programs, could policymakers ensure that residents of one state didn't receive more meager benefits than in other places. Some programs, like climate change, can only work well if every state has to follow the rules. For the time being, liberals need to abandon that bias. Even if all the fears are warranted, right now there are enough benefits to justify more local  programs. The most important obviously is simply practical. This is the only opportunity that liberals have right now of seriously moving forward with new ideas. Local and state politics are also proving to be arenas for great experimentation. This is one of the lessons of the 1910s and 1920s, when liberal activists in states such as New York and Wisconsin experimented with programs ranging from unemployment insurance to the regulation of work conditions. As Supreme Court Justice Louis Brandeis wrote, a "state, may if its citizens choose, serve as a laboratory; and try novel social and economic experiments without risk to the rest of the country." Local policymakers and experts developed these programs for many years before they were ever brought to the national stage. The result is that the policies were stronger and better tested, and some of the bad ideas had been discarded after it became clear they didn't work. When Franklin Roosevelt came to office in the 1930s, he looked to these programs for inspiration about what to do at the national level. The same was true in the 1960s when Lyndon Johnson and the Democratic Congress put together civil rights, anti-poverty and urban development programs that had been implemented at the state level. It was easier for federal officials to build support for their proposals when they could point to successful experiments. Voters could see how they could work and how some of the worst predictions of opponents had not come true. Conservatives have done the same in recent decades. When Republicans pushed for welfare reform in 1996, they drew many ideas from local changes that had been put into place in states such as Wisconsin, which had received waivers from national requirements. The local arena is usually not ideal for creating big domestic policies since it depends on so many actors to sustain, since the politics of each region vary so greatly and since the financial muscle of smaller levels of government is much weaker. Outside Washington's more conservative environment, political conditions in many parts of the United States are producing important opportunities for liberalism to flourish. This vibrant period of local policymaking will help to prepare the groundwork for the next moment -- like the early 1930s or mid-1960s or during the financial crisis of 2008-2010 -- when the doors for legislating will open in Washington.
Julian Zelizer: Washington is gridlocked and leans conservative .
But liberals can launch social programs at lower levels, Zelizer says .
Trying programs out locally can set groundwork for Washington action in coming years, he says .
(CNN) הגיע הזמן שהליברלים ייראו מקומיים. כאשר וושינגטון נתונה כמעט לכל דבר והרפובליקנים בקונגרס עומדים איתנים נגד כל הרחבה נוספת של מדיניות הפנים, הסיכוי שהקונגרס יעבור עוד דיל חדש או חברה גדולה הם מינימליים. תידרש עבודה רבה של מצביעים ופעילים דמוקרטיים כדי לשנות את המספרים בגבעת הקפיטול כך שלרעיונות ליברליים יהיה סיכוי לעבור. עם זאת, ברמה הממלכתית והמקומית, הסיפור היה שונה בהרבה. הליברל-דמוקרטים מצאו יותר מרחב פוליטי להתקדם עם היוזמות שלהם. בעיר ניו יורק, ראש העיר ביל דה בלאזיו השיק תוכנית חינוך שאפתנית לפני K כדי להרחיב את הגישה לכל תושבי העיר. בניו אורלינס, ראש העירייה הרכיב תוכנית דיור נדיבה כדי להבטיח שאין חיילים משוחררים ללא מחסה. השאיפה לשוויון נישואים חד מיניים השתלטה במדינות לפני שהגיע לרמה הפדרלית. מדינות כמו ורמונט, אורגון וושינגטון כמו גם ניו ג'רזי נטלו את ההובלה באימוץ מדיניות ידידותית לסביבה. בעוד שהקונגרס התנגד לקריאתו של הנשיא ברק אובמה להעלות את שכר המינימום הפדרלי ל-10.10 דולר מ-7.25 דולר, 21 מדינות ומחוז קולומביה המשיכו וחוקקו העלאות שכר מינימום משלהן. זה רק קצה הקרחון. בכנס השנתי של אמריקה החדשה בוושינגטון בשבוע שעבר, התמקדו בחדשנות. הרעיונות המרגשים ביותר תופסים ברמה המקומית. כפי שהסביר ג'יימס פאלו של האטלנטיק לקהל, כאשר עוברים מתחת לבלימה של וושינגטון ומטה לעיירות ולקהילות של אמריקה, אפשר לראות במהירות את "הפונקציונליות של הפוליטיקה" - שבה המפלגתיות אינה גוברת על הצורך לפתור בעיות. זה נתן לליברלים פתח. בדטרויט, חברה בשם Detroit Dirt לוקחת שאריות מזון ממסעדות מקומיות והופכת אותן לקומפוסט לגנים כדי לטפח קהילות ולהוריד את טביעת הרגל הסביבתית של העיר, אמר פאשון מאריי בוועידת ניו אמריקה. ג'ונתן מינץ, הנשיא המייסד והמנכ"ל של קרן ערים להעצמה פיננסית, הסביר כיצד הארגון שלו מסייע לממשלות מקומיות לפתח שותפויות גלובליות המסייעות לאמריקאים בעלי הכנסה נמוכה ובינונית לקבל גישה רבה יותר לשירותים בנקאיים. אבל דמוקרטים ליברליים רבים אינם רגועים לגבי אימוץ המגמה הזו. מאז ה-New Deal בשנות ה-30 של המאה ה-20, שבא בעקבות הקריסה המוחלטת של הטלאים של תוכניות רווחה מקומיות ומדינתיות, המוצפות בכובד משקלו של השפל הגדול, עשיית דברים ברמה הלאומית נתפסה כדרך היחידה ללכת. רק על ידי הפיכת תוכניות לאומיות יכלו קובעי המדיניות להבטיח שפקידי ממשל ממלכתיים ומקומיים (במיוחד לדרום דמוקרטים שלא היה להם טעם במתן הטבות לאפרו-אמריקאים) לא יוכלו לחלק הטבות רק לחלקים מסוימים באוכלוסייה. רק לממשלה הפדרלית היה כוח המיסוי הדרוש כדי לקיים יוזמות מקומיות חזקות. בהשקפה זו, האמינו שרק קובעי מדיניות בוושינגטון יכולים להפגיש את המוחות הטובים והמבריקים ביותר כדי לוודא שהתוכניות תוכננו וינוהלו היטב. רק באמצעות תוכניות ריכוזיות, יכלו קובעי המדיניות להבטיח שתושבי מדינה אחת לא יקבלו הטבות זעומות יותר מאשר במקומות אחרים. תוכניות מסוימות, כמו שינויי אקלים, יכולות לעבוד היטב רק אם כל מדינה צריכה לפעול לפי הכללים. לעת עתה, הליברלים צריכים לנטוש את ההטיה הזו. גם אם כל החששות מוצדקים, כרגע יש מספיק יתרונות כדי להצדיק עוד תוכניות מקומיות. החשוב ביותר כמובן הוא פשוט מעשי. זו ההזדמנות היחידה שיש לליברלים כרגע להתקדם ברצינות עם רעיונות חדשים. הפוליטיקה המקומית והממלכתית מתגלה גם כזירה לניסויים גדולים. זהו אחד הלקחים של שנות ה-10 וה-20, כאשר פעילים ליברליים במדינות כמו ניו יורק וויסקונסין התנסו בתוכניות החל מביטוח אבטלה ועד להסדרת תנאי העבודה. כפי שכתב שופט בית המשפט העליון לואי ברנדייס, "מדינה עשויה, אם אזרחיה יבחרו, לשמש מעבדה; ולנסות ניסויים חברתיים וכלכליים חדשים ללא סיכון לשאר המדינה". קובעי מדיניות ומומחים מקומיים פיתחו את התוכניות הללו במשך שנים רבות לפני שהובאו לבמה הלאומית. התוצאה היא שהמדיניות הייתה חזקה יותר ונבדקה טוב יותר, וחלק מהרעיונות הרעים נמחקו לאחר שהתברר שהם לא עבדו. כשפרנקלין רוזוולט הגיע לתפקידו בשנות ה-30, הוא פנה לתוכניות האלה כדי לקבל השראה לגבי מה לעשות ברמה הלאומית. אותו הדבר היה נכון בשנות ה-60, כאשר לינדון ג'ונסון והקונגרס הדמוקרטי הרכיבו תוכניות זכויות אזרח, נגד עוני ופיתוח עירוני שיושמו ברמת המדינה. לפקידים פדרליים היה קל יותר לבנות תמיכה בהצעותיהם כאשר יכלו להצביע על ניסויים מוצלחים. הבוחרים יכלו לראות כיצד הם יכולים לעבוד וכיצד חלק מהתחזיות הגרועות ביותר של יריבים לא התגשמו. השמרנים עשו את אותו הדבר בעשורים האחרונים. כאשר הרפובליקנים דחפו לרפורמה ברווחה ב-1996, הם שאבו רעיונות רבים משינויים מקומיים שהוכנסו במדינות כמו ויסקונסין, שקיבלו ויתור מדרישות לאומיות. הזירה המקומית בדרך כלל אינה אידיאלית ליצירת מדיניות פנימית גדולה מכיוון שהיא תלויה בכל כך הרבה שחקנים כדי לקיים אותה, מכיוון שהפוליטיקה של כל אזור משתנה כל כך ומכיוון שהשריר הפיננסי של רמות ממשל קטנות יותר חלש הרבה יותר. מחוץ לסביבה השמרנית יותר של וושינגטון, התנאים הפוליטיים בחלקים רבים של ארצות הברית מייצרים הזדמנויות חשובות לליברליזם לפרוח. תקופה תוססת זו של קביעת מדיניות מקומית תעזור להכין את היסודות לרגע הבא - כמו תחילת שנות ה-30 או אמצע שנות ה-60 או במהלך המשבר הפיננסי של 2008-2010 - כאשר הדלתות לחקיקה ייפתחו בוושינגטון.
ג'וליאן זליזר: וושינגטון סגורה ונשענת שמרנית.
אבל ליברלים יכולים להשיק תוכניות חברתיות ברמות נמוכות יותר, אומר זליזר.
ניסיון של תוכניות מקומיות יכול להוות בסיס לפעולה בוושינגטון בשנים הקרובות, הוא אומר.