(CNN)A year after its Cannes debut and finally seeing a theatrical release, "Lost River" is still causing quite a stir. Booed at its premiere and mocked by reviewers, Ryan Gosling's first feature as director has been divisive, to put it mildly. But there has been one shining light cutting through the fog of critical hyperbole: its setting, a besmirched and decaying Detroit. Wavering on the brink of annihilation, yet providing kindling for its own rebirth, the city is captured in all its waning splendor, the perfect backdrop for Gosling's post-industrial gothic. Speaking about the film in London, Gosling made clear that the city was at the heart of the project -- in fact, without Detroit's crumbling edifices there would be no film at all. Gosling said that "Lost River" began as a collection of speculative shots of the Brewster-Douglass Projects, the first black social housing development in America and a place Motown legends The Supremes and boxer Joe Louis once called home. "I heard [the authorities] were going to tear them down," Gosling said. "I had to shoot them before they did." Taking time out between acting jobs, he ventured into the projects. "I started shooting more and more," he explained, "and then I realized that I was making a film. Then I started writing [the script] during the process of filming." Gosling's affection for the Motor City is longstanding, the actor growing up "not too far away" in Cornwall, Ontario. "It seemed like everything cool came from Detroit... the whole American Dream," he reminisces. "The Model-T, Motown, the refrigerator..." Now though he references "40 miles of dead neighborhoods," the city declaring bankruptcy. "Houses are burning and things are being torn down," he says, "and within that there are families trying to hold on to their homes. For them it has become a nightmare and I wanted to make a film about that." The title itself alludes to a once thriving community now displaced, its homes at the bottom of a reservoir built with little concern for the residents -- man-made interference with untold social repercussions. Speaking in broader terms, Gosling argues "there are Lost Rivers everywhere and we wanted to share the experience these people were having." On screen he paints a nihilistic image of wanton destruction; torched properties and bulldozers jostling for our attention amid acts of extreme human violence -- sometimes self-inflicted. The director plainly states that as a location it "was pretty dangerous." He describes "an energy there that was threatening... We had a very charmed experience [filming]. It worked its way into the fabric of the movie --- a tone of impending threat that was just there." However there are signs of humanity and regeneration amongst the chaos, on camera and off. For the film's young protagonist, every raid on an unoccupied house offers copper piping waiting to be recast and ultimately reclaimed. Similarly, Gosling references the Heidelberg Project during the discussion, a community organization in the city's McDougall-Hunt neighborhood, reimagining derelict buildings as giant canvases for budding artists. He recalls seeing "one house covered with teddy bears, another covered in clocks... people taking spaces and personalizing them." The city's scope for urban renewal was clearly a draw. "Something really interesting is happening in Detroit at the moment -- a rebirth. People redefining what they are," according to Gosling. "There's a resilience there and an energy, and it's exciting." As much as the visual content of "Lost River" revolves around a maudlin preoccupation with dereliction -- and perhaps plays on the outside world's perception of Detroit -- aspects of the narrative suggest hope and the possibility of reincarnation for the city. Gosling claims this paradox should exist when discussing Detroit, and is precisely what the film is trying to convey. "We want people to know that dereliction is happening there, but that it's not only what is happening there," he argues. "It doesn't define Detroit, it's just part of what it's dealing with right now." "Lost River" receives a limited theatrical release in the U.S. and UK on April 10.
Ryan Gosling's directorial debut, "Lost River", is set in the city of Detroit .
(CNN) שנה לאחר הופעת הבכורה שלו בקאן ולבסוף יצאה לאקרנים בקולנוע, "Lost River" עדיין מעורר סערה. בוז בבכורה שלו ולגלג על ידי המבקרים, הסרט הראשון של ריאן גוסלינג כבמאי היה מפלג, בלשון המעטה. אבל היה אור אחד זוהר שחתך את הערפל של ההפרבולות הקריטיות: התפאורה שלו, דטרויט מושחתת ומתכלה. העיר, כשהיא מתנודדת על סף השמדה, אך מספקת הדלקה ללידה מחדש משלה, נתפסת במלוא פארה ההולך ופוחת, הרקע המושלם לגותיקה הפוסט-תעשייתית של גוסלינג. כשדיבר על הסרט בלונדון, גוסלינג הבהיר שהעיר נמצאת בלב הפרויקט - למעשה, ללא הבניינים המתפוררים של דטרויט לא יהיה סרט בכלל. גוסלינג אמר ש"Lost River" התחיל כאוסף של צילומים ספקולטיביים של פרויקטי ברוסטר-דוגלס, פיתוח הדיור החברתי השחור הראשון באמריקה ומקום שבו אגדות מוטאון The Supremes והמתאגרף ג'ו לואיס קראו לו פעם. "שמעתי שהרשויות עומדות להרוס אותם", אמר גוסלינג. "הייתי צריך לירות בהם לפני שהם ירו". לקח פסק זמן בין עבודות משחק, הוא העז לעסוק בפרויקטים. "התחלתי לצלם יותר ויותר", הסביר, "ואז הבנתי שאני עושה סרט. ואז התחלתי לכתוב את [התסריט] תוך כדי תהליך הצילום". חיבתו של גוסלינג לעיר המוטורית ארוכת שנים, השחקן גדל "לא רחוק מדי" בקורנוול, אונטריו. "נדמה היה שהכל מגניב בא מדטרויט... כל החלום האמריקאי", הוא משחזר. "הדגם-T, מוטאון, המקרר..." למרות שהוא מתייחס ל"40 מייל של שכונות מתות", העיר הכריזה על פשיטת רגל. "בתים שורפים ודברים נהרסים", הוא אומר, "ובתוך זה יש משפחות שמנסות להחזיק בבתים שלהן. עבורן זה הפך לסיוט ורציתי לעשות על זה סרט". הכותרת עצמה מרמזת על קהילה משגשגת שבעבר נעקרה כעת, בתיה בתחתית מאגר שנבנה ללא דאגה מועטה לתושבים - התערבות מעשה ידי אדם עם השלכות חברתיות בלתי ידועות. במונחים רחבים יותר, גוסלינג טוען "יש נהרות אבודים בכל מקום ורצינו לחלוק את החוויה שחוו האנשים האלה". על המסך הוא מצייר דימוי ניהיליסטי של הרס מופקר; נכסים בוערים ודחפורים שדוחפים את תשומת הלב שלנו בתוך מעשי אלימות אנושית קיצונית - לפעמים גורמים עצמיים. הבמאי אומר בבירור שכמקום זה "היה די מסוכן". הוא מתאר "אנרגיה שם שהייתה מאיימת... הייתה לנו חוויה מאוד מוקסמת [צילומים]. היא עשתה את דרכה לתוך המרקם של הסרט --- נימה של איום צפוי שהיה שם בדיוק." עם זאת, ישנם סימנים של אנושיות והתחדשות בין הכאוס, במצלמה ומחוצה לה. עבור הגיבור הצעיר של הסרט, כל פשיטה על בית לא מאוכלס מציעה צנרת נחושת הממתינה ליציקה מחדש ובסופו של דבר להחזיר אותה. באופן דומה, גוסלינג מתייחס לפרויקט היידלברג במהלך הדיון, ארגון קהילתי בשכונת מקדוגל-האנט בעיר, המדמיין מחדש מבנים נטושים כקנבסים ענקיים לאמנים מתחילים. הוא זוכר שראה "בית אחד מכוסה דובונים, בית אחר מכוסה בשעונים... אנשים לוקחים חללים ומתאימים אותם אישית". ההיקף של העיר להתחדשות עירונית היה ללא ספק תיקו. "משהו באמת מעניין קורה בדטרויט כרגע - לידה מחדש. אנשים מגדירים מחדש את מה שהם", לדברי גוסלינג. "יש שם חוסן ואנרגיה, וזה מרגש". עד כמה שהתוכן הוויזואלי של "הנהר האבוד" סובב סביב עיסוק מופרך בהתעלמות - ואולי משחק על התפיסה של העולם החיצון את דטרויט - היבטים של הנרטיב מרמזים על תקווה ואפשרות של גלגול נשמות לעיר. גוסלינג טוען שהפרדוקס הזה צריך להתקיים כשדנים בדטרויט, והוא בדיוק מה שהסרט מנסה להעביר. "אנחנו רוצים שאנשים יידעו שמתרחשת שם זלזול, אבל זה לא רק מה שקורה שם", הוא טוען. "זה לא מגדיר את דטרויט, זה רק חלק ממה שהיא מתמודדת איתו עכשיו". "Lost River" זוכה לאקרנים תיאטרליים מוגבלים בארה"ב ובבריטניה ב-10 באפריל.
הבכורה בבימוי של ריאן גוסלינג, "הנהר האבוד", מתרחשת בעיר דטרויט.