(Rolling Stone)One summer a few years ago, Frances Bean Cobain worked as an intern in the New York offices of Rolling Stone. Frances -- the daughter of Nirvana singer-guitarist Kurt Cobain and an executive producer of the new HBO documentary on his life, "Kurt Cobain: Montage of Heck" -- was "a 15-year-old Goth kid, so stoked," she recalls with a laugh during a recent interview for the cover story in our new issue. She remembers providing research assistance on a cover about the Jonas Brothers -- and working in a cubicle across from a wall with a giant painting of Kurt. "Yeah," Frances says with a grin and mock-exasperation, "looking at my dad every day." (Preview the cover story and listen to a previously unheard Cobain song here.) That is one of many stories and revelations that come out over almost three hours late one afternoon in early March, as Frances, now 22 and a visual artist, speaks publicly for the first time about her father; life after his death; her complex relationship with her mother, Courtney Love; and the new film, written, directed and produced by Brett Morgen. "Kurt got to the point where he eventually had to sacrifice every bit of who he was to his art, because the world demanded it of him," Frances says bluntly at one point. "I think that was one of the main triggers as to why he felt he didn't want to be here and everyone would be happier without him." Rolling Stone: Listen to a previously unheard Kurt Cobain song . But "in reality, if he had lived," she goes on, "I would have had a dad. And that would have been an incredible experience." What follows are additional excerpts from a remarkable -- and moving -- conversation. How would you describe "Montage of Heck"? It's emotional journalism. It's the closest thing to having Kurt tell his own story in his own words -- by his own aesthetic, his own perception of the world. It paints a portrait of a man attempting to cope with being a human. When Brett and I first met, I was very specific about what I wanted to see, how I wanted Kurt to be represented. I told him, "I don't want the mythology of Kurt or the romanticism." Even though Kurt died in the most horrific way possible, there is this mythology and romanticism that surrounds him, because he's 27 forever. The shelf life of an artist or musician isn't particularly long. Kurt has gotten to icon status because he will never age. He will always be that relevant in that time and always be beautiful. Rolling Stone: 17 Young Innovators Shaking Up the Music Industry . There is, with any great artist, a little manic-ness and insanity. "Tropic of Cancer" is one of my favorite books. And [author] Henry Miller had this work ethic, where he would get out of bed every day and force himself to write five pages. It taught me that if you do the work, you progress. So many people are content to settle. My dad was exceptionally ambitious. But he had a lot thrown on him, exceeding his ambition. He wanted his band to be successful. But he didn't want to be the f------ voice of a generation. Do you remember the first time you heard a Nirvana record -- and knowing that was your father? I've talked to Sean Lennon about this. He had a few more years with his dad that you did. But for him, the records were a road into understanding his father after he was gone. I don't really like Nirvana that much [grins]. Sorry, promotional people, Universal. I'm more into Mercury Rev, Oasis, Brian Jonestown Massacre [laughs]. The grunge scene is not what I'm interested in. But "Territorial Pissings" [on Nevermind] is a f------ great song. And "Dumb" [on In Utero] -- I cry every time I hear that song. It's a stripped-down version of Kurt's perception of himself -- of himself on drugs, off drugs, feeling inadequate to be titled the voice of a generation. Rolling Stone: Elton John, Michael Stipe defend transgender prisoners' rights . The irony is that he wrote it before Nirvana made Nevermind. I know. It was projection, to something. There's no way anyone can wrap their minds around that. Did you feel awkward as a teenager, not being that interested in the music Kurt made? No. I would have felt more awkward if I'd been a fan. I was around 15 when I realized he was inescapable. Even if I was in a car and had the radio on, there's my dad. He's larger than life, and our culture is obsessed with dead musicians. We love to put them on a pedestal. If Kurt had just been another guy who abandoned his family in the most awful way possible . . . But he wasn't. He inspired people to put him on a pedestal, to become St. Kurt. He became even bigger after he died than he was when he was alive. You don't think it could have gotten any bigger. But it did. After the first screening I attended, there was a guy who said "Montage of Heck" was a very interesting film about people he didn't like. [Laughs] That's a pretty good description. Rolling Stone: A guide to Cobain's cinematic legacy . I found it interesting that the way Morgen told Kurt's story didn't evoke any sympathy for that viewer -- that Kurt's art did not resonate with him. All he saw was a personalty he didn't like. That is an interesting perspective. For me, the film provided a lot more factual information about my father -- not just tall tales that were misconstrued, misremembered, rehashed, retold 10 different ways. It was factual evidence of who my father was as a child, as a teenager, as a man, as a husband, as an artist. It explored every single aspect of who he was as a human being. What was it like hearing his voice? I've been hearing his voice forever, through his music. I was thinking more of his speaking voice. His speaking voice is sort of similar to mine. It's sort of a monotone. The depth to it is similar to the way I speak. I don't know what the f--- that is. I wasn't even talking when he was around. Don't mistake the power of genes. It's very weird how genes are. Dave [Grohl], Krist [Novoselic] and Pat [Smear] came over to a house where I was living. It was the first time [the ex-Nirvana members] had been together in a long time. And they had what I call the "K. C. Jeebies," which is when they see me, they see Kurt. They look at me, and you can see they're looking at a ghost. They were all getting the K. C. Jeebies hardcore. Dave said, "She is so much like Kurt." They were all talking amongst themselves, rehashing old stories I'd heard a million times. I was sitting in a chair, chain-smoking, looking down like this [affects total boredom]. And they went, "You are doing exactly what your father would have done." But I was glad they came over [smiles]. It was a cool experience, like having a Nirvana reunion minus one. Except for his spawn. What do you want to do next, now that this film is coming out? In being one of the executive producers, you're stepping into the public at almost the same age your father was when he made Nirvana's first album. The timing is . . .I like to think of it as poetic. Coincidental, yeah. Oddly enough, being 22, it's the first year a fire has been lit under my ass -- not because of the documentary, just personally. I have this motivation and ambition that I didn't have before: "I want to go paint this painting." The hardest part of doing anything creatively is just getting up and doing. Once I get out of bed and get into my art room, I start painting. I'm there. And I'm doing it. Copyright © 2015 Rolling Stone.
Frances Bean Cobain, daughter of the late Kurt Cobain, spoke to Rolling Stone about a new film on the Nirvana frontman .
22-year-old Cobain is an executive producer of the documentary "Montage of Heck"
She describes growing up with the legacy of her father looming large .
(רולינג סטון) בקיץ אחד לפני כמה שנים, פרנסס בין קוביין עבדה כמתמחה במשרדי רולינג סטון בניו יורק. פרנסס - בתו של הזמר-גיטריסט נירוונה קורט קוביין ומפיקה בפועל של הסרט התיעודי החדש של HBO על חייו, "קורט קוביין: מונטאז' אוף לעזאזל" - הייתה "ילד גותי בן 15, כל כך נלהב", היא נזכרת בצחוק במהלך ראיון שנערך לאחרונה לכתבת השער בגיליון החדש שלנו. היא זוכרת שהעניקה סיוע במחקר על כריכה על האחים ג'ונאס - ועבדה בתא מול קיר עם ציור ענק של קורט. "כן," אומרת פרנסס בחיוך ובכעס מדומה, "מסתכלת על אבא שלי כל יום". (הצג תצוגה מקדימה של סיפור השער והאזין לשיר של קוביין שלא נשמע בעבר כאן.) זהו אחד מני סיפורים וגילויים רבים שיוצאים במשך כמעט שלוש שעות מאוחר אחר צהריים אחד בתחילת מרץ, כאשר פרנסס, כיום בת 22 ואמנית חזותית, מדברת בפומבי בפעם הראשונה על אביה; החיים לאחר מותו; מערכת היחסים המורכבת שלה עם אמה, קורטני לאב; והסרט החדש, שכתב, ביים והפיק ברט מורגן. "קורט הגיע לנקודה שבה בסופו של דבר הוא נאלץ להקריב כל חלק ממי שהוא לאמנות שלו, כי העולם דרש זאת ממנו", אומרת פרנסס בבוטות בשלב מסוים. "אני חושב שזה היה אחד הטריגרים העיקריים מדוע הוא הרגיש שהוא לא רוצה להיות כאן וכולם יהיו מאושרים יותר בלעדיו". רולינג סטון: האזינו לשיר של קורט קוביין שלא נשמע בעבר. אבל "במציאות, אם הוא היה חי", היא ממשיכה, "היה לי אבא. וזו הייתה חוויה מדהימה". להלן קטעים נוספים משיחה יוצאת דופן - ומרגשת. איך היית מתאר את "Montage of Heck"? זו עיתונות רגשית. זה הדבר הכי קרוב לכך שקורט יספר את הסיפור שלו במילים שלו - לפי האסתטיקה שלו, התפיסה שלו לגבי העולם. הוא מצייר דיוקן של אדם המנסה להתמודד עם היותו בן אדם. כשברט ואני נפגשנו לראשונה, הייתי מאוד ספציפי לגבי מה אני רוצה לראות, איך אני רוצה שקורט יהיה מיוצג. אמרתי לו, "אני לא רוצה את המיתולוגיה של קורט או את הרומנטיקה". למרות שקורט מת בצורה הכי נוראית שיש, יש את המיתולוגיה והרומנטיקה הזו שמקיפה אותו, כי הוא בן 27 לנצח. חיי המדף של אמן או מוזיקאי אינם ארוכים במיוחד. קורט הגיע למעמד של אייקון כי הוא לעולם לא יזדקן. הוא תמיד יהיה רלוונטי באותה תקופה ותמיד יהיה יפה. רולינג סטון: 17 חדשנים צעירים מרעידים את תעשיית המוזיקה. יש, עם כל אמן גדול, קצת מאניות וטירוף. "טרופית הסרטן" הוא אחד הספרים האהובים עליי. ול[מחבר] הנרי מילר היה מוסר העבודה הזה, שבו הוא היה קם מהמיטה כל יום ומכריח את עצמו לכתוב חמישה עמודים. זה לימד אותי שאם אתה עושה את העבודה, אתה מתקדם. כל כך הרבה אנשים מסתפקים בהתנחלות. אבא שלי היה שאפתן במיוחד. אבל הושלכו עליו הרבה, מעבר לשאיפותיו. הוא רצה שהלהקה שלו תצליח. אבל הוא לא רצה להיות ה------- קולו של דור. אתה זוכר את הפעם הראשונה ששמעת תקליט של נירוונה - וידעת שזה אביך? דיברתי עם שון לנון על זה. היו לו עוד כמה שנים עם אבא שלו. אבל עבורו, הרישומים היו דרך להבנת אביו לאחר שנעלם. אני לא כל כך אוהב את נירוונה [מחייך]. סליחה, אנשי קידום מכירות, יוניברסל. אני יותר בעניין של Mercury Rev, Oasis, Brian Jonestown Massacre [צוחק]. סצנת הגראנג' היא לא מה שמעניין אותי. אבל "Territorial Pissings" [ב-Nevermind] הוא f------ שיר נהדר. ו"Dumb" [ב-In Utero] -- אני בוכה בכל פעם שאני שומע את השיר הזה. זו גרסה מופשטת של התפיסה של קורט את עצמו - של עצמו על סמים, מחוץ לסמים, מרגיש לא מספיק כדי להיקרא קולו של דור. רולינג סטון: אלטון ג'ון, מייקל סטייפ מגנים על זכויות אסירים טרנסג'נדרים. האירוניה היא שהוא כתב את זה לפני שנירוונה יצרה את Nevermind. אני יודע. זו הייתה הקרנה, למשהו. אין שום סיכוי שמישהו יכול לעטוף את דעתו סביב זה. הרגשת מביך בתור נער, לא מתעניין כל כך במוזיקה שקורט עשה? לא. הייתי מרגיש יותר מביך אם הייתי מעריץ. הייתי בסביבות גיל 15 כשהבנתי שהוא בלתי נמנע. גם אם הייתי במכונית והרדיו דולק, יש את אבא שלי. הוא גדול מהחיים, והתרבות שלנו אובססיבית למוזיקאים מתים. אנחנו אוהבים לשים אותם על הדום. אם קורט היה רק ​​עוד בחור שנטש את משפחתו בצורה הכי נוראית שאפשר. . . אבל הוא לא היה. הוא נתן השראה לאנשים לשים אותו על הדום, להפוך לסנט קורט. הוא הפך להיות גדול עוד יותר לאחר מותו מאשר כשהיה בחיים. אתה לא חושב שזה יכול היה להיות גדול יותר. אבל זה קרה. אחרי ההקרנה הראשונה שבה השתתפתי, היה בחור שאמר ש"Montage of Heck" הוא סרט מאוד מעניין על אנשים שהוא לא אוהב. [צוחק] זה תיאור די טוב. רולינג סטון: מדריך למורשת הקולנועית של קוביין. מצאתי את זה מעניין שהאופן שבו מורגן סיפר את סיפורו של קורט לא עורר שום סימפטיה לאותו צופה - שהאמנות של קורט לא הדהדה אותו. כל מה שהוא ראה זה אישיות שהוא לא אהב. זו פרספקטיבה מעניינת. עבורי, הסרט סיפק הרבה יותר מידע עובדתי על אבי -- לא רק סיפורים גבוהים שהובנו לא נכון, זכורים לא נכון, עברו מחדש, סופרו מחדש ב-10 דרכים שונות. זו הייתה עדות עובדתית למי היה אבי כילד, כנער, כגבר, כבעל, כאמן. הוא חקר כל היבט של מי שהוא היה כבן אדם. איך היה לשמוע את קולו? שמעתי את קולו מאז ומתמיד, דרך המוזיקה שלו. חשבתי יותר על הקול המדבר שלו. קול הדיבור שלו די דומה לשלי. זה סוג של מונוטוני. העומק בו דומה לאופן שבו אני מדבר. אני לא יודע מה זה. אפילו לא דיברתי כשהוא היה בסביבה. אל תטעו בכוחם של גנים. זה מאוד מוזר איך הגנים הם. דייב [גרוהל], קריסט [נובוסליק] ופט [סמר] הגיעו לבית שבו גרתי. זו הייתה הפעם הראשונה ש[חברי נירוונה לשעבר] היו יחד מזה זמן רב. והיה להם מה שאני מכנה ה"ק.סי ג'יביז", כלומר כשהם רואים אותי, הם רואים את קורט. הם מסתכלים עליי, ואתה יכול לראות שהם מסתכלים על רוח רפאים. כולם קיבלו את ההארדקור של K. C. Jeebies. דייב אמר, "היא כל כך דומה לקורט." כולם דיברו ביניהם, חזרו על סיפורים ישנים ששמעתי מיליון פעמים. ישבתי על כיסא, עישנתי בשרשרת, הסתכלתי למטה ככה [משפיע על שעמום מוחלט]. והם אמרו: "אתה עושה בדיוק מה שאביך היה עושה." אבל שמחתי שהם הגיעו [מחייך]. זו הייתה חוויה מגניבה, כמו מפגש בנירוונה מינוס אחד. חוץ מהשרצים שלו. מה אתה רוצה לעשות הלאה, עכשיו כשהסרט הזה יוצא? בהיותך אחד מהמפיקים בפועל, אתה נכנס לציבור כמעט באותו גיל שאביך היה כשעשה את האלבום הראשון של נירוונה. העיתוי הוא. . .אני אוהב לחשוב על זה כפואטי. מקרי, כן. באופן מוזר, בהיותי בן 22, זו השנה הראשונה שבה נדלקת לי אש מתחת לתחת - לא בגלל הסרט התיעודי, רק באופן אישי. יש לי את המוטיבציה והשאיפה הזאת שלא הייתה לי קודם: "אני רוצה ללכת לצייר את הציור הזה". החלק הכי קשה לעשות משהו יצירתי הוא פשוט לקום ולעשות. ברגע שאני קם מהמיטה ונכנס לחדר האמנות שלי, אני מתחיל לצייר. אני שם. ואני עושה את זה. זכויות יוצרים © 2015 רולינג סטון.
פרנסס בין קוביין, בתו של קורט קוביין המנוח, דיברה עם הרולינג סטון על סרט חדש על סולן נירוונה.
קוביין בן ה-22 הוא מפיק בפועל של הסרט התיעודי "Montage of Heck"
היא מתארת ​​שגדלה כשמורשת אביה מתנשאת לגדולה.