Arsene Wenger is so respected and so clearly a deeply intelligent man that every now and then you find yourself nodding sagely at something he has said which, upon closer examination, turns out to sound right but to have decidedly unsubstantial foundations. Usually it is related to how Arsenal’s defensive record is statistically actually very good (it is) in the aftermath of the latest debacle. But last week it was on the issue of quotas, or more specifically FA chairman Greg Dyke’s idea of increasing the number of homegrown players in a Premier League squad of 25 from eight to 12. ‘I believe that we are in the world of competition,’ said Wenger in one of his regular interviews to beIN Sports. ‘That means as well that the rules of the game must be structured to favour the best or we are not in a competition anymore. Arsenal manager Arsene Wenger shows his frustrations during a Premier League match in March 2011 . FA chairman Greg Dyke pictured attending the friendly between England and Italy in Turin on Tuesday . ‘So we can say one or two things – we protect the mediocre or we produce the best players. If you want to sell the Premier League for a huge amount of money then we need to say: "Buy this, this is the best league in the world." You cannot go against the quality and what is at the heart of our job, which is competition.’ And on the surface there seems nothing wrong with this. As an economics graduate Wenger is a disciple of Adam Smith and these are the basic principles of a free market. Tear down barriers, let competition flourish and the best man or woman will ultimately win – or at least have a place in Wenger’s starting XI. It sounds sensible enough but of course the issue is a little more complex than Wenger implies. A cursory glance at Wenger’s transfer record shows in his bid to save the Premier League from English mediocrity he has signed Tomas Danilevicius, Igor Stepanovs, Kaba Diawara, Sebastian Squillaci, Andre Santos, Amoury Bischoff, Park Chu-Young, Marouane Chamakh, Pascal Cygan, Philippe Senderos, Denilson, Manuel Almunia and Johan Djourou. Arsenal's Andre Santos on the ball during a league match against Blackburn Rovers at Ewood Park in 2011 . Marouane Chamakh (left) attempts to control the ball during a Capital One Cup clash with Reading in 2012 . Arsenal midfielder Denilson (left) holds off Leyton Orient's Stephen Dawson at the Emirates in 2011 . There are more but that’s what a brief search elicits. You might argue that you need to sign ten Park Chu-youngs to get one Robin van Persie. And of course, over 18 years any manager, even a great one as Wenger is, can make some dud buys. He made some very good ones from abroad as well: Thierry Henry, Robert Pires, Cesc Fabegas... we could go on. But the list of shame does expose a flaw at the heart of his argument. Clubs always argue for fewer restrictions and they always say it is to do with excellence. The reality is it’s just as much to do with cost. There is nothing in Greg Dyke’s proposals to stop Mesut Ozil, Alexis Sanchez and Santi Cazorla playing for Arsenal. It might however make it a little trickier for the likes of Almunia, Andre Santos and Stepanovs in the future. The reason why Arsenal went for Stepanovs back in 2000 was not because it he was excellent; it was because he was cheaper than the equivalent English player; same with Almunia in 2004 and Andre Santos in 2011. Turns out they weren’t good enough either. Arsenal's Park Chu-young in action during a Carling Cup match against Shrewsbury Town in 2011 . Igor Stepanovs (left) battles with Sunderland's Kevin Phillips for the ball at Highbury in December 2000 . Arsenal goalkeeper Manuel Almunia watches a shot go wide at the Emirates Stadium in January 2011 . Now it may be that applying more quotas could be detrimental to Dyke’s vision of encouraging clubs to play English players in that it pushes their price up even more. That’s a debate worth having but the main thrust of Dyke’s proposals is simply to encourage the clubs to rely less on the marketplace and grow their own players. For Wenger’s argument sounds great in theory but the reality is that there is a class of players at the tip of the footballers’ pyramid which stand out and which any team would want – the Thierry Henrys, Patrick Vierias of this world. Nothing in Dyke’s rules to prevent them from signing, as they were EU nationals. You would only have to be a little more sure you could find space for them as one of your 13 – that’s 13! – foreign players in your squad of 25. But there is another tier of players below that – let’s says the Mathieu Flamini and Mikel Arteta level (who would also still be available under they Dyke proposals as EU players). These are good players, but they are much more plentiful than the elite. In fact, given the right training and a chance in the first team, you could probably produce your own. Arsenal did once: Ray Parlour. Served Wenger quite well, too, in his double-winning and Invincible years. Ray Parlour falls to the ground after a tackle by Tottenham's Jamie Redknapp at White Hart Lane in 2004 . Wenger (left) watches on from the touchline as Arsenal face Monaco in the Champions League last month . But Parlour was developed before Wenger arrived and he was the beneficiary of a youth system which was thriving at the time. The Arsenal manager, since his arrival, has never shown an awful amount of interest in Arsenal’s youth set-up. He is undoubtedly a manager who supports young players – it’s just most of them are signed from abroad or Southampton rather than coming from his own academy. The fact that Kieran Gibbs and Jack Wilshere are regular starters and were players developed at Arsenal's academy during Wenger’s 18 years is exceptional for his period as manager. Ashley Cole was his greatest find from that source but who knows what would have happened to him had Silvinho not had to leave the club suddenly when his Portuguese nationality was called into question? All Dyke is trying to do is focus clubs and their managers on trying a little bit harder to look in their own backyard before spending £2million on Pascal Cygan. Nothing he has proposed would stop Premier League clubs from signing genuine superstars. The ‘best league in the world’ (the league, incidentally, without any qualifiers in the Champions League quarter-finals under the current policy) is under no threat whatsoever. Arsenal's Kieran Gibbs (left) breaks past QPR's Darnell Furlong at Loftus Road last month . Arsenal's Jack Wilshere (front) charges forward with the ball during a friendly against Brentford on Tuesday . Sadly Dyke probably killed his idea by announcing it in public before asking the clubs. If there is one thing guaranteed to rile the Premier League, it’s attempting to dictate terms. The only way to cajole the multi-national group of owners and executives into helping English football is by convincing them it’s in their own interests. Most are already on board in theory with the narrative that homegrown players are worthwhile. But now they need an additional nudge to take the final step and actually play some of their expensively-trained academy players. Even Mauricio Pochettino, who has a great track record with English players, wouldn’t have given Harry Kane a go if Roberto Soldado and Emmanuel Adebayor had been producing. But if Kane isn’t a good enough incentive for the Premier League clubs to work harder to promote players, perhaps their recent travails in the Champions League and Europa League might convince them. A majority of the best players in the world are being produced in Spain and South America; another significant proportion come from Germany. Tottenham's Emmanuel Adebayor gestures during the Capital One Cup semi-final in January . Tottenham star Harry Kane celebrates after scoring against Leicester at White Hart Lane last month . The best of those players will naturally aspire to play for Barcelona, Real Madrid and Bayern Munich. Now that Financial Fair Play restrictions mean the wages are no bigger over here, those that come to the Premier League will be the second tier of stars that can’t make it at those clubs. If English clubs want to be the best in the world, they’re going to have to become an awful lot better at creating the best players. And if Wenger wants to examine something truly mediocre he might wish to cast his eye over the Premier League’s record in Europe over the past three seasons. In fact, if he paid a little more attention to building a core of homegrown players then perhaps, like Ajax, AC Milan, Manchester United, Barcelona and Bayern Munich, Arsenal might have won the Champions League by now.
FA chairman Greg Dyke wants to increase the minimum homegrown players in a Premier League squad of 25 from eight to 12 .
Arsenal manager Arsene Wenger has criticised the proposal .
Wenger has had his fair share of dud buys for the Gunners .
Perhaps he should pay attention to building a core of homegrown players .
CLICK HERE for the latest Premier League news .
ארסן ונגר הוא כל כך מכובד וכל כך ברור איש אינטליגנטי עמוק, עד שמדי פעם אתה מוצא את עצמך מהנהן בחכמה למשמע משהו שהוא אמר, שבבדיקה מעמיקה יותר מתברר שהוא נשמע נכון אבל יש לו יסודות לא מהותיים בעליל. בדרך כלל זה קשור לאופן שבו הרקורד ההגנתי של ארסנל סטטיסטית דווקא טוב מאוד (זה כן) לאחר המחדל האחרון. אבל בשבוע שעבר זה היה בסוגיית המכסות, או ליתר דיוק הרעיון של יו"ר ה-FA, גרג דייק, להגדיל את מספר שחקני הבית בסגל של 25 בליגת העל משמונה ל-12. "אני מאמין שאנחנו בעולם של תחרות, אמר ונגר באחד הראיונות הקבועים שלו ל-beIN Sports. "זה אומר גם שחוקי המשחק חייבים להיות מובנים כך שיעדיפו את הטובים ביותר או שאנחנו לא בתחרות יותר. מנג'ר ארסנל ארסן ונגר מראה את התסכולים שלו במהלך משחק בפרמיירליג במרץ 2011. יו"ר ה-FA, גרג דייק, צילם כשהוא משתתף במשחק הידידות בין אנגליה לאיטליה בטורינו ביום שלישי. אז אנחנו יכולים להגיד דבר אחד או שניים - אנחנו מגנים על הבינונים או שאנחנו מייצרים את השחקנים הכי טובים. אם אתה רוצה למכור את הפרמיירליג בסכום עצום של כסף אז אנחנו צריכים להגיד: "קנה את זה, זו הליגה הטובה בעולם". אי אפשר לצאת נגד האיכות ומה שעומד בלב העבודה שלנו, שהיא התחרות.' ועל פני השטח נראה שאין בזה שום פסול. כבוגר כלכלה ונגר הוא תלמידו של אדם סמית' ואלו הם העקרונות הבסיסיים של שוק חופשי. תפרק מחסומים, תן לתחרות לפרוח והאיש או האישה הטובים ביותר ינצחו בסופו של דבר - או לפחות יהיה להם מקום בהרכב הפותח של ונגר. זה נשמע הגיוני מספיק אבל כמובן שהנושא קצת יותר מורכב ממה שוונגר מרמז. מבט חטוף בשיא ההעברות של ונגר מראה בניסיון שלו להציל את הפרמיירליג מבינוניות אנגלית שהוא החתים את תומאס דנילביציוס, איגור סטפנובס, קאבה דיווארה, סבסטיאן סקווילאצ'י, אנדרה סנטוס, אמורי בישוף, פארק צ'ו-יאנג, מרואן צ'מאך, פסקל סייגן. , פיליפ סנדרוס, דנילסון, מנואל אלמוניה ויוהאן דג'ורו. אנדרה סנטוס של ארסנל על הכדור במהלך משחק ליגה נגד בלקבורן רוברס ב-Ewood Park ב-2011. Marouane Chamakh (משמאל) מנסה לשלוט בכדור במהלך עימות Capital One עם רידינג ב-2012. קשר ארסנל דנילסון (משמאל) מרחיק את סטפן דוסון של לייטון אוריינט באמירויות ב-2011. יש עוד אבל זה מה שחיפוש קצר מעלה. אתה יכול לטעון שאתה צריך להחתים עשרה Park Chu-youngs כדי להשיג רובין ואן פרסי אחד. וכמובן, במשך 18 שנים כל מנהל, אפילו גדול כמו ונגר, יכול לעשות כמה קניות מטומטמות. הוא עשה כמה טובים מאוד גם מחו"ל: תיירי הנרי, רוברט פירס, ססק פאבגס... אנחנו יכולים להמשיך. אבל רשימת הבושה כן חושפת פגם בלב הטיעון שלו. מועדונים תמיד טוענים על פחות הגבלות והם תמיד אומרים שזה קשור למצוינות. המציאות היא שזה קשור באותה מידה לעלות. אין שום דבר בהצעות של גרג דייק לעצור את מסוט אוזיל, אלכסיס סאנצ'ס וסנטי קאזורלה לשחק בארסנל. עם זאת, זה עשוי להפוך את זה לקצת יותר מסובך עבור אנשים כמו אלמוניה, אנדרה סנטוס וסטפנובס בעתיד. הסיבה שבגללה ארסנל הלכה על סטפנובס בשנת 2000 לא הייתה בגלל שהוא היה מצוין; זה היה בגלל שהוא היה זול יותר מהשחקן האנגלי המקביל; אותו דבר עם אלמוניה ב-2004 ואנדרה סנטוס ב-2011. מסתבר שגם הם לא היו מספיק טובים. פארק צ'ו-יאנג של ארסנל בפעולה במהלך משחק גביע קרלינג נגד שרוסברי טאון ב-2011. איגור סטפנובס (משמאל) נלחם עם קווין פיליפס של סנדרלנד על הכדור בהייבורי בדצמבר 2000. שוער ארסנל, מנואל אלמוניה, צופה בבעיטה יוצאת החוצה באצטדיון האמירויות בינואר 2011. כעת יכול להיות שהחלת מכסות נוספות עלולה להזיק לחזון של דייק לעודד מועדונים לשחק שחקנים אנגלים בכך שהיא מעלה את המחיר שלהם אפילו יותר. זה דיון שכדאי לקיים, אבל המטרה העיקרית של ההצעות של דייק היא פשוט לעודד את המועדונים להסתמך פחות על השוק ולהצמיח את השחקנים שלהם. שכן הטיעון של ונגר נשמע מצוין בתיאוריה, אבל המציאות היא שיש מעמד של שחקנים בקצה הפירמידה של הכדורגלנים שבולטים ושכל קבוצה הייתה רוצה - התיירי הנרי, פטריק וייריאס של העולם הזה. שום דבר בכללים של דייק לא מונע מהם לחתום, מכיוון שהם היו אזרחי האיחוד האירופי. אתה רק צריך להיות קצת יותר בטוח שאתה יכול למצוא מקום עבורם בתור אחד מ-13 שלך - זה 13! - שחקנים זרים בסגל שלך של 25. אבל יש עוד דרג של שחקנים מתחת לזה - נניח רמת Mathieu Flamini ומיקל ארטטה (שגם עדיין יהיה זמין לפי הצעות דייק כשחקני האיחוד האירופי). אלה שחקנים טובים, אבל יש בהם הרבה יותר מהאליטה. למעשה, בהינתן ההכשרה הנכונה וההזדמנות בקבוצה הראשונה, כנראה שתוכל להפיק משלך. ארסנל עשתה פעם אחת: ריי פארלור. שירת היטב את ונגר גם בשנותיו הכפולות והבלתי מנוצחות. ריי פארלור נופל על הקרקע לאחר תיקול של ג'יימי רדנאפ של טוטנהאם בווייט הארט ליין ב-2004. ונגר (משמאל) צופה בקו המגע בעוד ארסנל מול מונאקו בליגת האלופות בחודש שעבר. אבל פרלור פותח לפני שנגר הגיע והוא היה הנהנה ממערכת נוער ששגשגה באותה תקופה. מנג'ר ארסנל, מאז הגעתו, מעולם לא הראה כמות איומה של עניין במערך הנוער של ארסנל. אין ספק שהוא מנג'ר שתומך בשחקנים צעירים - זה פשוט שרובם חתומים מחו"ל או מסאות'המפטון ולא מגיעים מהאקדמיה שלו. העובדה שקיירן גיבס וג'ק ווילשר הם שחקנים קבועים בפתיחה והיו שחקנים שפותחו באקדמיה של ארסנל במהלך 18 שנותיו של ונגר היא יוצאת דופן לתקופתו כמנהל. אשלי קול היה הממצא הגדול ביותר שלו מהמקור הזה, אבל מי יודע מה היה קורה לו אילו סילביניו לא היה צריך לעזוב את המועדון בפתאומיות כשלאומיותו הפורטוגלית הוטל בספק? כל מה שדייק מנסה לעשות הוא למקד את המועדונים והמנהלים שלהם בניסיון קצת יותר להתבונן בחצר האחורית שלהם לפני שהם יוציאו 2 מיליון פאונד על פסקל סייגן. שום דבר שהוא הציע לא ימנע ממועדוני ליגת העל להחתים כוכבי-על אמיתיים. "הליגה הטובה בעולם" (הליגה, אגב, ללא מוקדמות ברבע גמר ליגת האלופות לפי המדיניות הנוכחית) אינה תחת איום כלשהו. קירן גיבס של ארסנל (משמאל) חולף על פני דרנל פורלונג של QPR ב-Loftus Road בחודש שעבר. ג'ק ווילשר של ארסנל (מקדימה) מסתער קדימה עם הכדור במהלך משחק ידידות נגד ברנטפורד ביום שלישי. למרבה הצער דייק כנראה הרג את הרעיון שלו על ידי הכרזתו בפומבי לפני ששאל את המועדונים. אם יש דבר אחד מובטח שירגש את הפרמיירליג, זה הניסיון להכתיב תנאים. הדרך היחידה לשכנע את הקבוצה הרב-לאומית של בעלים ומנהלים לעזור לכדורגל האנגלי היא לשכנע אותם שזה באינטרסים שלהם. רובם כבר נמצאים בתיאוריה עם הנרטיב ששחקנים מתוצרת בית הם כדאיים. אבל עכשיו הם צריכים דחיפה נוספת כדי לעשות את הצעד האחרון ולמעשה לשחק כמה משחקני האקדמיה המאומנים ביוקר שלהם. אפילו מאוריסיו פוצ'טינו, שיש לו רקורד מצוין עם שחקנים אנגלים, לא היה נותן להארי קיין הזדמנות אם רוברטו סולדאדו ועמנואל אדבאיור היו מפיקים. אבל אם קיין אינו תמריץ מספיק טוב למועדוני הפרמיירליג לעבוד קשה יותר כדי לקדם שחקנים, אולי הקשיים האחרונים שלהם בליגת האלופות ובליגה האירופית עשויים לשכנע אותם. רוב השחקנים הטובים בעולם מיוצרים בספרד ובדרום אמריקה; חלק ניכר נוסף מגיע מגרמניה. עמנואל אדבאיור של טוטנהאם מחוות במהלך חצי גמר גביע Capital One בינואר. כוכב טוטנהאם הארי קיין חוגג אחרי שהבקיע מול לסטר בווייט הארט ליין בחודש שעבר. הטובים מבין אותם שחקנים ישאפו כמובן לשחק בברצלונה, ריאל מדריד ובאיירן מינכן. כעת, כשהגבלות של פייר פליי פיננסיות אומרות שהשכר לא גדול יותר כאן, אלה שיגיעו לליגת העל יהיו הדרג השני של כוכבים שלא יכולים להגיע במועדונים האלה. אם מועדונים אנגלים רוצים להיות הטובים בעולם, הם יצטרכו להיות הרבה יותר טובים ביצירת השחקנים הטובים ביותר. ואם ונגר רוצה לבחון משהו בינוני באמת, אולי ירצה לשים את עיניו על השיא של הפרמייר ליג באירופה בשלוש העונות האחרונות. למעשה, אם הוא היה מקדיש קצת יותר תשומת לב לבניית גרעין של שחקנים תוצרת בית אז אולי, כמו אייאקס, מילאן, מנצ'סטר יונייטד, ברצלונה ובאיירן מינכן, ארסנל אולי הייתה זוכה בליגת האלופות עד עכשיו.
יו"ר ה-FA, גרג דייק, רוצה להגדיל את המינימום שחקני בית בסגל של 25 בליגת העל משמונה ל-12.
מנג'ר ארסנל ארסן ונגר מתח ביקורת על ההצעה.
ונגר קיבל את חלקו ההוגן של רכישות מטומטמות עבור התותחנים.
אולי כדאי לו לשים לב לבניית גרעין של שחקנים תוצרת בית.
לחץ כאן לחדשות האחרונות של ליגת העל.