An explosive new report reveals that the United States began secretly tracking phones long before the events of 9/11 or passage of the Patriot Act. In 1992, a Drug Enforcement Agency operation which has since been discontinued, monitored every telephone call made from the United States to one of the up to 116 countries on their watch list for drug trafficking, including almost every country in both North and South America. USA Today uncovered the details of the program, whose vastness was not known until now, and whose practices, especially in gathering bulk information, later became a model for the National Security Agency. Scroll down for video . It has been revealed the government began secretly tracking phone calls under a program created for the Drug Enforcement Agency in 1992 . The DEA program and its aims had been revealed earlier this year in a report from the Justice Department, though there was no mention of just how big the program was, and the amount of data the agency was authorized to gather. This is also now the oldest known example of the American government authorizing this level of tracking on unknowing citizens of the country. The goal was to infiltrate drug trafficking rings, especially those that were previously unknown to members of the DEA and federal government. The program also allowed agents to monitor calls the ruled out the possibility of foreign ties to the 1995 bombing of the Oklahoma City federal building by American Timothy McVeigh. The program only recently shuttered, and was used for nearly two decades, with top Justice Department officials in four administrations - George H.W. Bush, Bill Clinton, George W. Bush, and Barack Obama - approving the data collections. The data collection did not however allow DEA investigators access to the actual content of calls, just the numbers dialed and time of the calls were all recorded. A 1998 request for Sprint to release their call records to the program labeled it as 'one of the most important and effective Federal drug law enforcement initiatives.' The program was eventually halted not because it had run its course, but rather out of fear for public response should the details be revealed. That decision came from Attorney General Eric Holder in September 2013, just months after Edward Snowden began systematically releasing classified information he obtained while working at the NSA, most notably documents that detailed the agency's reach, which while viewed by some as crucial and necessary, was seen by many as an Orwellian nightmare, specifically as it pertained to the freedoms and allowances the agency had been granted when it came to spying on Americans. The DEA confirmed this, and they now send subpoenas on a daily basis to telephone companies to obtain records. Former officials who worked at the agency prior to and during the program's inception speak of it as a necessity at the time as they attempted to combat the seemingly untouchable and infallible Colombian drug cartels. In that regard the program was a massive success, allowing agency officials to take down larger members of drug organizations thanks to a system that no longer required them to reach out to the phone companies every day, where the could only request individual phone records. And this years before the program had begun, and the agency was working with just the principles they had developed, two supercomputers and a team of analysts. Officials could not reveal those the program helped the agency to capture, but we do know that Colombian barons Carlos Lehder, Griselda Blanco and Daniel Barrera Barrera, also known as El Loco, were all captured by or with the help of the DEA in the years prior to the program. The success of this new system impressed President George H.W. Bush, who spoke of the idea of 'sophisticated intelligence-gathering and Defense Department technology' in a 1989 speech, the first time these concepts had been mentioned by a president. Those successes were short lived however, and just three years later drug crimes were hitting record highs while also turning increasingly violent, especially in Miami. It was around this time that the DEA program was approved, with President George H.W. Bush, along with Attorney General William Barr and chief criminal prosecutor, Robert Mueller, giving the agency these new data collection privileges in the final months of his first term. The report did not reveal when exactly this happened, and if he granted this before or after his failed bid for reelection. The DEA, who just years earlier were reaching out to phone companies in search of individual records, would now receive phone company records on a daily basis thanks to a request from the Justice Department. What's more, whereas before the focus was on getting records only of those who were known drug suspects due to time constraints, the agency now received a list of every single phone call from an American phone line to a country on the drug watch list. The countries changed, with some coming on then going off then coming on again, but the data as always the number and time of the call. There was push back from some of the telephone companies at the time, but never to the point that any of them challenged the subpoenas in court. They may have also seen no point in challenging these subpoenas in a court when those companies that did show hesitation received a letter from the Justice Department 'urging them to comply.' The aforementioned letter to Sprint in 1998 was an example of these notes sent to the phone companies, and given the fact that six years later there was still unease about turning over these records it would seem this was a constant battle throughout the years the program was active. That same letter provides another look at why going to court may have seemed pointless, as the Justice Department wrote that the program was 'legally appropriate' in the note, penned by then deputy assistant attorney general Mary Lee Warren. The scope of what the records could be used for was heavily checked prior to 9/11, with all the data being used to investigate drug investigations, with the exception of a few incidents that were seen as potential threats to national security, like Oklahoma City. With the program now shuttered, there are some concerns about the list of countries on the DEA list being revealed, though officials said that in many cases they were aware of the program, which would likely be just as beneficial to them as to the United States. The information was also passed along to foreign governments who in turn used it in building their own cases and investigations.
It has been revealed the government began secretly tracking phone calls under a program created for the Drug Enforcement Agency in 1992 .
The program forced phone companies to hand over all communication on a daily basis between any Americans calling any 116 watch list countries .
The data collected included phone numbers and time calls were made, though actual content was not included .
The program was approved by every administration beginning with President George H.W.Bush .
It was only shut down in September 2013, this after Attorney General Eric Holder became nervous in the wake of the Edward Snowden leaks .
The program also served as a blueprint for the National Security Agency .
דו"ח חדש ונפיץ חושף כי ארה"ב החלה לעקוב בחשאי אחר טלפונים הרבה לפני אירועי ה-11 בספטמבר או המעבר של חוק הפטריוט. בשנת 1992, פעילות של סוכנות לאכיפת סמים שהופסקה מאז, עקבה אחר כל שיחת טלפון שנעשתה מארצות הברית לאחת מ-116 המדינות ברשימת המעקב שלהן עבור סחר בסמים, כולל כמעט כל מדינה בצפון אמריקה ובדרום אמריקה. USA Today חשף את פרטי התוכנית, שגודלה לא היה ידוע עד כה, ושהפרקטיקות שלה, במיוחד באיסוף מידע בתפזורת, הפכו מאוחר יותר למודל עבור הסוכנות לביטחון לאומי. גלול למטה לסרטון. התברר שהממשלה החלה לעקוב בחשאי אחר שיחות טלפון במסגרת תוכנית שנוצרה עבור הסוכנות לאכיפת סמים ב-1992. תוכנית DEA ומטרותיה נחשפו מוקדם יותר השנה בדו"ח של משרד המשפטים, אם כי לא היה אזכור עד כמה גדולה התוכנית וכמות הנתונים שהסוכנות הורשה לאסוף. זוהי גם כיום הדוגמה העתיקה ביותר של הממשלה האמריקאית שמאשרת רמה זו של מעקב אחר אזרחי המדינה שאינם יודעים זאת. המטרה הייתה לחדור לטבעות סחר בסמים, במיוחד כאלו שלא היו ידועות בעבר לחברי ה-DEA והממשלה הפדרלית. התוכנית גם אפשרה לסוכנים לפקח על שיחות ששללו את האפשרות של קשרי חוץ להפצצת הבניין הפדרלי של אוקלהומה סיטי ב-1995 על ידי האמריקאי טימותי מקווי. התוכנית נסגרה רק לאחרונה, והייתה בשימוש במשך כמעט שני עשורים, עם בכירי משרד המשפטים בארבע ממשלות - ג'ורג' ה.וו. בוש, ביל קלינטון, ג'ורג' וו. בוש וברק אובמה - מאשרים את איסוף הנתונים. עם זאת, איסוף הנתונים לא אפשר לחוקרי DEA גישה לתוכן השיחות בפועל, רק המספרים שחויגו ושעת השיחות תועדו כולם. בקשה משנת 1998 ל-Sprint לשחרר את רשומות השיחות שלהם לתוכנית, תייגה אותה כ"אחת מיוזמות אכיפת חוק הסמים הפדרליות החשובות והיעילות ביותר". התוכנית הופסקה בסופו של דבר לא בגלל שהתנהלה, אלא מתוך חשש לתגובת הציבור אם הפרטים ייחשפו. החלטה זו הגיעה מהיועץ המשפטי לממשלה אריק הולדר בספטמבר 2013, חודשים ספורים לאחר שאדוארד סנודן החל לפרסם באופן שיטתי מידע מסווג שהשיג בזמן שעבד ב-NSA, בעיקר מסמכים שפירט את טווח ההגעה של הסוכנות, שאמנם נתפס על ידי חלקם כמכריע והכרחי, היה רבים נתפסים כסיוט אורווליאני, במיוחד בהתייחס לחירויות ולקצבאות שהוענקו לסוכנות בכל הנוגע לריגול אחר אמריקאים. ה-DEA אישר זאת, וכעת הם שולחים זימונים על בסיס יומי לחברות טלפון כדי להשיג רישומים. פקידים לשעבר שעבדו בסוכנות לפני ובמהלך תחילת התוכנית מדברים על כך כעל הכרח באותה תקופה כאשר ניסו להילחם בקרטלי הסמים הקולומביאניים, שלכאורה לא ניתן לגעת בהם. בהקשר זה התוכנית זכתה להצלחה עצומה, ואפשרה לפקידי הסוכנות להפיל חברים גדולים יותר בארגוני סמים הודות למערכת שכבר לא דרשה מהם לפנות לחברות הטלפון כל יום, שם יכלו לבקש רק רישומי טלפון בודדים. וזה שנים לפני שהתוכנית התחילה, והסוכנות עבדה רק עם העקרונות שהם פיתחו, שני מחשבי-על וצוות אנליסטים. גורמים רשמיים לא יכלו לחשוף את אלו שהתוכנית סייעה לסוכנות ללכוד, אבל אנחנו כן יודעים שהברונים הקולומביאנים קרלוס להדר, גריזלדה בלנקו ודניאל בררה בררה, הידוע גם בשם אל לוקו, כולם נתפסו על ידי ה-DEA או בעזרתו במהלך השנים לפני התוכנית. הצלחתה של מערכת חדשה זו הרשימה את הנשיא ג'ורג' ה.וו. בוש, שדיבר על הרעיון של 'איסוף מודיעין מתוחכם וטכנולוגיה של משרד ההגנה' בנאום ב-1989, הפעם הראשונה שהמושגים הללו הוזכרו על ידי נשיא. עם זאת, ההצלחות הללו היו קצרות מועד, ורק שלוש שנים לאחר מכן פשעי הסמים הגיעו לשיאים ובמקביל הפכו לאלימים יותר ויותר, במיוחד במיאמי. בערך בזמן הזה אושרה תוכנית DEA, עם הנשיא ג'ורג' ה.וו. בוש, יחד עם התובע הכללי ויליאם בר והתובע הפלילי הראשי, רוברט מולר, מעניקים לסוכנות את הרשאות איסוף הנתונים החדשות הללו בחודשים האחרונים של כהונתו הראשונה. הדו"ח לא חשף מתי בדיוק זה קרה, ואם הוא נתן זאת לפני או אחרי הצעתו הכושלת לבחירה מחדש. ה-DEA, שרק שנים קודם לכן פנו לחברות טלפון בחיפוש אחר רשומות בודדות, יקבל כעת רשומות של חברות טלפון על בסיס יומי הודות לבקשה ממשרד המשפטים. יתרה מכך, בעוד שלפני ההתמקדות הייתה בקבלת תיעוד רק של מי שהיו ידועים כחשודים בסמים בשל אילוצי זמן, הסוכנות קיבלה כעת רשימה של כל שיחת טלפון בודדת מקו טלפון אמריקאי למדינה ברשימת המעקב בסמים. המדינות השתנו, חלקן נדלקו ואז כבויות ואז חזרו, אבל הנתונים כמו תמיד המספר והשעה של השיחה. הייתה דחיפה מצד חלק מחברות הטלפונים באותה עת, אך מעולם לא עד כדי כך שאף אחת מהן ערערה על הזימון בבית המשפט. ייתכן שהם גם לא ראו טעם לערער על הזימון הזה בבית משפט כאשר אותן חברות שאכן גילו היסוס קיבלו מכתב ממשרד המשפטים 'הקורא להן לציית'. המכתב הנ"ל לספרינט ב-1998 היה דוגמה לפתקים אלה שנשלחו לחברות הטלפונים, ובהתחשב בעובדה ששש שנים מאוחר יותר עדיין הייתה אי נוחות לגבי העברת התקליטים הללו, נראה שזה היה קרב מתמיד לאורך כל השנים בהן התוכנית הייתה פָּעִיל. אותו מכתב מספק מבט נוסף מדוע פנייה לבית המשפט אולי נראתה חסרת טעם, שכן משרד המשפטים כתב כי התוכנית "מתאימה מבחינה משפטית" בפתק, פרי עטו של סגנית התובע הכללי דאז, מרי לי וורן. היקף השימוש עבור הרשומות נבדק בקפדנות לפני ה-11 בספטמבר, כאשר כל הנתונים שימשו לחקירת חקירות סמים, למעט כמה אירועים שנראו כאיום פוטנציאלי על הביטחון הלאומי, כמו אוקלהומה סיטי. . עם סגירת התוכנית כעת, יש כמה חששות לגבי חשיפת רשימת המדינות ברשימת ה-DEA, אם כי גורמים רשמיים אמרו שבמקרים רבים הם מודעים לתוכנית, שכנראה תועיל להם לא פחות מאשר לארצות הברית . המידע הועבר גם לממשלות זרות אשר בתורן השתמשו בו בבניית תיקים וחקירות משלהן.
התברר שהממשלה החלה לעקוב בחשאי אחר שיחות טלפון במסגרת תוכנית שנוצרה עבור הסוכנות לאכיפת סמים ב-1992.
התוכנית אילצה את חברות הטלפון להעביר את כל התקשורת על בסיס יומי בין כל אמריקאי שמתקשר לכל 116 מדינות ברשימת המעקב.
הנתונים שנאספו כללו מספרי טלפון וזמן ביצוע שיחות, אם כי התוכן בפועל לא נכלל.
התוכנית אושרה על ידי כל ממשל החל מהנשיא ג'ורג' ה.וו.בוש.
הוא נסגר רק בספטמבר 2013, זאת לאחר שהתובע הכללי אריק הולדר נעשה עצבני בעקבות ההדלפות של אדוארד סנודן.
התוכנית שימשה גם כשרטוט עבור הסוכנות לביטחון לאומי.