(CNN)Relations between Iran and Saudi Arabia have always been thorny, but rarely has the state of affairs been as venomous as it is today. Tehran and Riyadh each point to the other as the main reason for much of the turmoil in the Middle East. In its most recent incarnation, the Iranian-Saudi conflict by proxy has reached Yemen in a spiral that both sides portray as climatic. For Riyadh and its regional allies, the Saudi military intervention in Yemen -- "Operation Decisive Storm" -- is the moment the Sunni Arab nation finally woke up to repel the expansion of Shia-Iranian influence. For Tehran and its regional allies -- including the Houthi movement in Yemen -- Saudi Arabia's actions are in defense of a retrogressive status quo order that is no longer tenable. And yet both sides have good reasons to want to stop the Yemeni crisis from spiraling out of control and evolving into an unwinnable war. When Iranian President Hassan Rouhani was elected in June 2013, he pledged to reach out to Riyadh. He was up front and called Tehran's steep deterioration of relations with the Saudis over the last decade as one of the principal burdens on Iranian foreign policy. From Lebanon and Afghanistan to Pakistan and the Gaza Strip, the Iranian-Saudi rivalry and conflict through proxy has been deep and costly. And yet despite Rouhani's open pledge, profound differences over Syria and Iraq in particular have kept Riyadh and Tehran apart. But if the questions of Syria and Iraq prevented a pause in hostilities, the Saudi military intervention in Yemen since late March has all but raised the stakes to unprecedentedly dangerous levels. Unlike in Syria and in Iraq, the Saudi military is now directly battling it out with Iranian-backed rebels in Yemen. While Riyadh no doubt exaggerates Tehran's role in the Yemen crisis, its fingerprints are nonetheless evident. "Iran provides financial support, weapons, training and intelligence to Houthis," Gerald Feierstein, a U.S. State Department official and former Yemen ambassador, told a Congressional hearing last week. "We believe that Iran sees opportunities with the Houthis to expand its influence in Yemen and threaten Saudi and Gulf Arab interests." The Iranians find the charges biased and point to the Saudi airstrikes in Yemen as a much bigger case of meddling in a neighbor's affairs. In Iran, the cue came from the country's top authority, Supreme Leader Ayatollah Ali Khamenei, who has been unusually blunt. He tweeted: "Despite disputes, the Saudis used to display composure [with] us but now inexperienced youngsters have come to power & replaced composure [with] barbarism." Three days after Khamenei's speech, Iran suspended religious pilgrimages to Mecca. This came as news broke about two Iranian teenage boys who had reportedly been sexually assaulted by the police while visiting Saudi Arabia. Meanwhile, anti-Saudi protests have been staged in a number of Iranian cities. Khamenei's speech opened the floodgate of anti-Saudi statements. The voices of hardline figures in Tehran have been the most agitated. General Ahmad Purdastan, the commander of the Iranian ground forces, taunted the Saudis. "Beware of the day when firecrackers explode in Riyadh," Purdastan said, in a not-so-subtle warning. But it was not only the hawks that came out swinging against the Saudis. Ayatollah Ali-Akbar Hashemi Rafsanjani, a former president and arguably Iran's most vocal advocate of better Iranian-Saudi relations. called Riyadh's military intervention a "strategic mistake" and urged for a political solution. Seeking a political solution is Iran's stated aim for the Yemeni crisis, but the prospects of such an effort succeeding are slim. Iranian Foreign Minister Javad Zarif has provided a four-point plan: to get a ceasefire, to encourage the provision of humanitarian aid, to promote political dialogue among warring Yemeni parties, and to achieve the formation of an inclusive government. But the Iranian proposal also asks for an end to Saudi airstrikes. As Zarif put it, "Iran and Saudi Arabia need to talk, but we cannot talk to determine the future of Yemen." The Saudis have thus far ignored the Iranian proposal. Meanwhile, the Houthi leadership has welcomed the plan. As one of its leaders said, "In Iran's plan, unacceptable solutions do not exist." Not only do the Saudis not have any faith in any Iranian-drafted political package that is welcomed by the Houthis, but Riyadh believes that the international disposition favors it. Saudi Arabia was elated by the U.N. Security Council vote on 14 April that condemned the Houthi movement. Only Russia abstained. But a solution to the Yemeni crisis will not come from the U.N. The U.N. can provide a cover for Riyadh's military intervention, but it cannot secure it a military win. This leaves Riyadh with a fundamental question about how far it is willing to take its fight in Yemen. Saudi airstrikes alone will not finish off the Houthi movement and it allies in the Yemeni armed forces. It requires ground troops on a huge scale. Riyadh has tried hard to muster a military coalition that is willing to dispatch ground troops but its effort has so far been nothing short of a fiasco. The Pakistanis most famously turned down the Saudi request and let it be known that Yemen is a quagmire they can do without. Instead, Islamabad has asked Iran to push the Houthis for a political compromise that Riyadh can live with. The Turks were enthusiastic at first about stopping the Houthis -- but in his visit to Tehran last week, Turkish President Recep Tayyip Erdogan made it clear that he has prioritized Iranian-Turkish trade relations over rivalry in Yemen, and emphasized a political solution for the Yemeni conflict. The Egyptians and the Jordanians are still supportive of Saudi efforts and claim publicly to be open to the idea of deploying military forces to assist Riyadh in Yemen. But whether they will go through with it is another matter. Egypt has a long list of problems of its own, including a bloody counter-terrorism campaign in Sinai that it cannot afford to lose, but also an eastern border with lawless Libya that is increasingly a new front in Cairo's fight against jihadists. It is hard to see how Egyptian General Abdel Fattah el-Sisi can commit troops to a Yemeni campaign that is not a direct threat to Egypt's security. The same kind of domestic realities, including the threat from ISIS, will also prevent Jordan from any significant contribution to Saudi military efforts in Yemen. These hard realities leave Riyadh with two options. It can look for or even mediate a political solution that will invariably include the same Houthis that Riyadh is attacking today. Alternatively, given the absence of willing states to contribute ground troops, Riyadh will have to contemplate a full-scale invasion of Yemen. That is scenario that is very hard to contemplate. The Iranians too are faced with stark choices. It is beyond Tehran's ability to tame the Yemeni crisis. As tempting as it might be for Tehran to see the Saudis bleed in Yemen, the danger of this conflict further fuelling sectarian tensions in the Middle East will undermine broader regional Iranian interests. A political compromise that both Riyadh and Tehran and their respective Yemeni allies can live with seems to be the only option that is not cataclysmic.
Vatanka: Tensions between Iran and Saudi Arabia are at an unprecedented level .
Iran has proposed a four-point plan for Yemen but Saudis have ignored it .
Vatanka: Saudis have tried to muster a ground invasion coalition but have failed .
(CNN) היחסים בין איראן וסעודיה תמיד היו קוצניים, אך לעיתים רחוקות מצב העניינים היה ארסי כמו היום. טהראן וריאד מצביעות זו על זו כסיבה העיקרית לחלק ניכר מהמהומה במזרח התיכון. בגלגולו האחרון, הסכסוך האיראני-סעודי על ידי מיופה כוח הגיע לתימן בספירלה ששני הצדדים מציגים כאקלימית. עבור ריאד ובעלות בריתה האזוריות, ההתערבות הצבאית הסעודית בתימן - "מבצע סערה מכריעה" - היא הרגע שבו האומה הערבית הסונית התעוררה סוף סוף כדי להדוף את התרחבות ההשפעה השיעית-איראנית. עבור טהראן ובעלות בריתה האזוריות - כולל תנועת החות'ים בתימן - פעולותיה של סעודיה הן בהגנה על צו סטטוס קוו רטרוגרסיבי שאינו בר קיימא. ולמרות זאת לשני הצדדים יש סיבות טובות לרצות לעצור את המשבר התימני מלצאת משליטה ולהתפתח למלחמה בלתי ניתנת לניצחון. כשנשיא איראן חסן רוחאני נבחר ביוני 2013, הוא התחייב להגיע לריאד. הוא עמד בחזית וכינה את ההידרדרות התלולה של טהראן ביחסים עם הסעודים בעשור האחרון כאחד הנטלים העיקריים על מדיניות החוץ האיראנית. מלבנון ואפגניסטן ועד פקיסטן ורצועת עזה, היריבות האיראנית-סעודית והסכסוך באמצעות פרוקסי היו עמוקים ויקרים. ובכל זאת, למרות ההבטחה הגלויה של רוחאני, חילוקי דעות עמוקים על סוריה ועיראק בפרט הרחיקו את ריאד וטהראן. אבל אם השאלות של סוריה ועיראק מנעו הפסקה בפעולות האיבה, ההתערבות הצבאית הסעודית בתימן מאז סוף מרץ כמעט העלתה את ההימור לרמות מסוכנות חסרות תקדים. שלא כמו בסוריה ובעיראק, הצבא הסעודי נאבק כעת ישירות מול המורדים בתימן הנתמכים על ידי איראן. בעוד ריאד ללא ספק מגזימה בתפקידה של טהראן במשבר בתימן, טביעות האצבעות שלה בכל זאת ניכרות. "איראן מספקת תמיכה כספית, נשק, אימונים ומודיעין לחות'ים", אמר ג'ראלד פיירשטיין, פקיד במחלקת המדינה האמריקאית ושגריר תימן לשעבר, בשימוע בקונגרס בשבוע שעבר. "אנו מאמינים שאיראן רואה הזדמנויות עם החות'ים להרחיב את השפעתה בתימן ולאיים על האינטרסים הסעודיים והערביים במפרץ". האיראנים מוצאים את ההאשמות מוטות ומצביעים על התקיפות האוויריות הסעודיות בתימן כמקרה גדול בהרבה של התערבות בענייני שכן. באיראן, הרמז הגיע מהסמכות הבכירה במדינה, המנהיג העליון האייתוללה עלי חמינאי, שהיה בוטה בצורה יוצאת דופן. הוא צייץ בטוויטר: "למרות מחלוקות, הסעודים נהגו להפגין קור רוח [איתנו], אך כעת צעירים חסרי ניסיון עלו לשלטון והחליפו את קור הרוח [ברבריות]". שלושה ימים לאחר נאומו של חמינאי, השעתה איראן את העלייה לרגל דתית למכה. זה הגיע עם ידיעות על שני נערים איראנים שלפי הדיווחים הותקפו מינית על ידי המשטרה בעת שביקרו בערב הסעודית. בינתיים, הפגנות אנטי-סעודיות נערכו במספר ערים באיראן. נאומו של חמינאי פתח את השער של הצהרות אנטי-סעודיות. הקולות של דמויות קשוחות בטהרן היו הנסערים ביותר. הגנרל אחמד פורדסטן, מפקד כוחות היבשה האיראניים, התגרה בסעודים. "היזהרו מהיום שבו חזיזים מתפוצצים בריאד", אמר פורדסטן, באזהרה לא כל כך עדינה. אבל לא רק הניצים יצאו מתנדנדים נגד הסעודים. האייתוללה עלי-אכבר האשמי רפסנג'אני, נשיא לשעבר וללא ספק התומך הקולני ביותר של איראן לשיפור יחסי איראן-סעודיה. כינה את ההתערבות הצבאית של ריאד "טעות אסטרטגית" וקרא לפתרון מדיני. חיפוש פתרון מדיני הוא המטרה המוצהרת של איראן למשבר התימני, אך הסיכויים להצלחת מאמץ כזה קלושים. שר החוץ האיראני ג'וואד זריף סיפק תוכנית של ארבע נקודות: להשיג הפסקת אש, לעודד מתן סיוע הומניטרי, לקדם דיאלוג מדיני בין מפלגות תימן לוחמות, ולהשיג הקמת ממשלה מכילה. אבל ההצעה האיראנית מבקשת גם להפסיק את התקיפות האוויריות של סעודיה. כפי שניסח זאת זריף, "איראן וסעודיה צריכות לדבר, אבל אנחנו לא יכולים לדבר כדי לקבוע את עתידה של תימן". הסעודים התעלמו עד כה מההצעה האיראנית. בינתיים, ההנהגה החות'ית בירכה על התוכנית. כפי שאמר אחד ממנהיגיה, "בתוכנית של איראן, לא קיימים פתרונות בלתי מקובלים". לא רק שלסעודים אין אמון בשום חבילה פוליטית של איראן שמתקבלת בברכה על ידי החות'ים, אלא שריאד מאמינה שהנטייה הבינלאומית מעדיפה אותה. ערב הסעודית התמוגגה מהצבעה של מועצת הביטחון של האו"ם ב-14 באפריל שגינתה את התנועה החות'ית. רק רוסיה נמנעה. אבל פתרון למשבר בתימן לא יגיע מהאו"ם. האו"ם יכול לספק כיסוי להתערבות הצבאית של ריאד, אבל הוא לא יכול להבטיח לה ניצחון צבאי. זה משאיר את ריאד עם שאלה מהותית לגבי כמה רחוק היא מוכנה לקחת את המאבק שלה בתימן. תקיפות אוויריות של סעודיה לבדה לא תגמור את התנועה החות'ית והיא בעלת ברית בכוחות המזוינים של תימן. זה דורש חיילי קרקע בקנה מידה עצום. ריאד ניסתה מאוד לגייס קואליציה צבאית שמוכנה לשלוח כוחות קרקע, אך מאמציה היה עד כה לא פחות מפיאסקו. הפקיסטנים המפורסמים ביותר דחו את הבקשה הסעודית והודיעו שתימן היא ביצה שהם יכולים להסתדר בלעדיה. במקום זאת, איסלמבאד ביקשה מאיראן לדחוף את החות'ים לפשרה פוליטית שריאד יכולה לחיות איתה. הטורקים התלהבו בתחילה מעצירת החות'ים - אך בביקורו בטהראן בשבוע שעבר, הבהיר נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן כי הוא מעדיף את יחסי הסחר האיראנים-טורקים על פני יריבות בתימן, והדגיש פתרון מדיני לעניין. הסכסוך התימני. המצרים והירדנים עדיין תומכים במאמצים הסעודים וטוענים בפומבי לרעיון של פריסת כוחות צבאיים כדי לסייע לריאד בתימן. אבל אם יעברו את זה זה כבר עניין אחר. למצרים יש שורה ארוכה של בעיות משלה, כולל מסע נגד טרור עקוב מדם בסיני שהיא לא יכולה להרשות לעצמה להפסיד, אבל גם גבול מזרחי עם לוב חסרת חוק שהוא יותר ויותר חזית חדשה במאבקה של קהיר נגד הג'יהאדיסטים. קשה לראות כיצד הגנרל המצרי עבד אל-פתאח א-סיסי יכול לחייב חיילים למערכה תימנית שאינה מהווה איום ישיר על ביטחונה של מצרים. אותו סוג של מציאות פנימית, כולל האיום מדאעש, גם תמנע מירדן כל תרומה משמעותית למאמצים הצבאיים הסעודיים בתימן. המציאות הקשה הזו משאירה את ריאד עם שתי אפשרויות. היא יכולה לחפש או אפילו לתווך פתרון פוליטי שיכלול תמיד את אותם החות'ים שריאד תוקפת היום. לחלופין, לאור היעדר מדינות מוכנות לתרום כוחות קרקע, ריאד תצטרך לשקול פלישה בקנה מידה מלא לתימן. זה תרחיש שקשה מאוד לחשוב עליו. גם האיראנים עומדים בפני בחירות קשות. זה מעבר ליכולתה של טהראן לאלף את המשבר בתימן. עד כמה שזה מפתה עבור טהראן לראות את הסעודים מדממים בתימן, הסכנה של הסכסוך הזה שיתדלק עוד יותר את המתיחות העדתית במזרח התיכון תערער אינטרסים איראניים אזוריים רחבים יותר. נראה כי פשרה פוליטית שגם ריאד וגם טהראן ובעלות בריתם תימן יכולות לחיות איתה היא האפשרות היחידה שאינה קטקליזמית.
ואטנקה: המתיחות בין איראן וסעודיה היא ברמה חסרת תקדים.
איראן הציעה תוכנית ארבע נקודות לתימן, אך הסעודים התעלמו ממנה.
ואטנקה: סעודים ניסו לגייס קואליציה לפלישה קרקעית אך נכשלו.