(CNN)I was a copygirl in my fourth month at the Chicago Daily News, my second assigned to the city desk.  It had become my custom at 4 o'clock, when the city desk secretary left for the day, to move over to her spot to help answer the phones as the beat reporters called in to check out for the day. It was so quiet that afternoon -- 70 years ago, on Thursday, April 12, 1945 -- the city editor and assistant city editor had felt comfortable leaving their desks.  The second city editor, Guy Housley, was to my left.  To my right, perhaps 6 feet away, the telegraph editor, George Dodge. At 4:50, the old-fashioned upright "candlestick" telephone on his desk rang -- the direct line The Associated Press used to alert editors to major news events.  He answered, replaced the bell-like receiver on its hook and said to everyone in general and no one in particular, "Roosevelt is dead." The silence of shock. Until Dodge jumped up so quickly, his swivel chair crashed into the glass-fronted bookcase behind him -- a symphonic orchestra cymbals sound -- and ran to what was called the Tube Room, with its row of Associated Press Teletype machines. Housley said, "Clear the decks for action." The words had barely cleared his lips when City Editor Clem Lane half-ran back into the city room.  Hal O'Flaherty, director of the Daily News Foreign Service, was only a step or two behind.  The door of the managing editor's office that opened into the city room flew open, and Managing Editor Everett Norlander joined them around the copy desk, where Dodge was editing the bulletin. Lane wheeled toward the rewrite desk.  "Cleveland!  Get downstairs.  Get the reaction." The main entrance to the Chicago Daily News building also served as the main entrance to the Northwestern Railroad terminal, with its commuter trains to the North Shore communities.  A veritable sea of lemmings would be coming up that marble incline for the next hour.  Not that Charlie Cleveland could linger. The Daily News, an afternoon newspaper, was strictly limited in the hours it could publish.  Only an hour or so remained for EXTRAs. I knew clips would be needed and ran to the library, the old "morgue."  They'd heard and had a splay of white envelopes on President Franklin D. Roosevelt -- big and bulging -- spread out.  They had one, as I recall -- a small one -- on Harry S. Truman.  I grabbed it and ran back down the corridor. Bob Lewin, who usually handled labor stories, had been told "to do something on the new president."  He opened the Truman envelope, spread out the newspaper clippings and reached for one of the "books" in a wire basket within easy reach of reporters and rewritemen: five sheets of copy paper stapled together, with four sheets of carbon paper between.  To be rolled into typewriters and have the necessary copies: the top one for the editor, a carbon copy for the reporter's reference and three others for distribution to various editors or news desks . Lewin's eyes moved over the clippings, evaluating, rejecting, selecting, deciding what to use.  At last, he started typing.  Because of the time pressure, the story would be done in "short takes": two, maybe three paragraphs at a time. He wrote: . "The new President -- the 33d in the history of the United States -- is Harry S. Truman. "He was automatically elevated to the presidency on the death of President Roosevelt. "Truman will be 61 on May 8." Lewin ripped the book out of the typewriter roller.  I left him the bottom page for reference and rushed the top page to Lane. Back by Lewin, I read over his shoulder: . "Born in Lamar, Mo., Truman's political rise was spectacular. "He was relatively little known outside of his home state when he was elected to the U.S. Senate in 1934.  He had the backing of the late Tom "Boss" Prendergast, of the Kansas City machine. This time, Lewin gave me a nod.  I pulled out the book, the typewriter roller ratcheting protest. After two more takes, Lane said, "Okay, that's it." Cleveland was back.  The cricket-like click click click of typewriter keys at the rewrite desk drew me, and I stood by to take his story to Lane: . "Word of President Roosevelt's death struck Chicago late this afternoon with numbing suddenness. "Within a few minutes after the bulletins came to The Daily News, the office switchboards were swamped with calls for verification. "So great were the number of calls, that the lines became clogged and many queries could not be handled. "Many of the callers spoke as if disbelieving the report -- as if it were some wildly spread rumor. "The same kind of uncertainty was noticed in the faces of the crowds thronging homeward.   Word passed from one to another: . "'Did you hear that?  Roosevelt is dead?  Is it true'?" Cleveland's story delivered, I returned to the city desk to help with the calls.  Many, as he had mentioned, from people wanting to know whether it was true but some from reporters and beat men who'd been heading home, reporting the reaction where they were. A copyboy rushed around the room, dropping off copies of the first EXTRA -- the simple news in a 76-point-type headline: ROOSEVELT DEAD . Statements began coming in from local officials and civic leaders, a few phoned in but most from the City News Bureau, which served the Chicago newspapers with local news as the wire services did with national news.  I sorted through the multiple copies, separating them into ever-growing stacks. The second EXTRA was dropped off.  ROOSEVELT DEAD   With the subhead: Dies at 63 of Hemorrhage in Georgia . The last EXTRA had a three-column photo of Roosevelt, edged in black, a two-column of Truman and a story on the president's death and funeral plans. As the editors talked, I heard one ask, "What kind of president do you think he'll make?"  And O'Flaherty, director of the Daily News Foreign Service, said, "If there's anything to the American system, the man will rise to the office." I've thought of that through the years as Truman has risen in the opinion of presidential historians.  The atom bomb.  The Marshall Plan.  The Berlin Airlift.  The Truman Doctrine.  Recognition of the state of Israel.  Desegregation of the armed services.  Ordering U.S. forces to oppose the invading forces when North Korea crossed the 38th Parallel and invaded South Korea, then organizing a United Nations army.  Firing Douglas MacArthur. I continued to sort the statements from officials.  Lane asked me to take one set down to Lloyd Lewis. The chief editorial writer had a corner office at the far end of the long office corridor.  I found him sitting in the dark, looking out the window at the Chicago skyline.  Sensing my presence, he said, "I wonder what the world will be like without him." "I don't know, sir."  In the dusk, the quiet, I suspect he didn't expect an answer, but I thought about Franklin Delano Roosevelt, who served in the White House for an unprecedented 12 years.  "He's the only president I can remember." He turned, saw me in the doorway, a teenager in penny loafers, a cardigan sweater and a pleated plaid skirt, and said with a nod, "Of course." I gave him the statements and updated him on the latest news.  "The funeral train will bring his body up from Georgia ... to Washington, I mean." The next morning, I turned to the editorial page to see what he'd written. Lewis took his cue from Roosevelt's address to a joint session of the Congress following his trip to Yalta.  The headline: . "It has been a long journey.  I trust you will agree it has been a fruitful one." Note: An earlier version of this article incorrectly quoted FDR's age in the Chicago Daily News subhead. He was 63.
President Franklin D. Roosevelt died suddenly 70 years ago April 12 in Warm Springs, Georgia .
Lauder: He was longest-serving president in history; impact was felt immediately and personally .
(CNN) הייתי קופיגירל בחודש הרביעי שלי ב"שיקגו דיילי ניוז", השני שלי הוקצה לדסק העירוני. זה הפך להיות המנהג שלי בשעה 4, כשמזכירת דלפק העירייה יצאה לאותו היום, לעבור למקום שלה כדי לעזור לענות לטלפונים בזמן שהכתבים המכות התקשרו לבדוק את היום. זה היה כל כך שקט אחר הצהריים - לפני 70 שנה, ביום חמישי, 12 באפריל, 1945 - עורך העיר ועוזר עורך העיר הרגיש בנוח לעזוב את שולחנם. עורך העיר השני, גיא הוסלי, היה משמאלי. מימיני, אולי 6 מטרים משם, עורך הטלגרף, ג'ורג' דודג'. בשעה 4:50 צלצל טלפון ה"פמוט" הזקוף המיושן על שולחנו - הקו הישיר ש-Associated Press נהג להתריע בפני עורכים על אירועי חדשות מרכזיים. הוא ענה, החליף את המקלט דמוי הפעמון על הוו ואמר לכולם בכלל ולאף אחד בפרט, "רוזוולט מת". שתיקת ההלם. עד שדודג' קפץ כל כך מהר, הכיסא המסתובב שלו התנגש בתוך ארון הספרים בעל חזית הזכוכית שמאחוריו - צליל מצילתיים של תזמורת סימפונית - ורץ אל מה שנקרא חדר הצינורות, עם שורת המכונות שלו של Associated Press Teletype. האוסלי אמר, "נקה את החפיסות לפעולה." המילים בקושי ניקו את שפתיו כשעורך העירייה קלם ליין רץ בחזרה לחדר העיר. האל או'פלהרטי, מנהל שירות החוץ של דיילי ניוז, היה רק ​​צעד או שניים מאחור. דלת משרדו של העורך המנהל שנפתחה לחדר העיר נפתחה, והעורך המנהל אוורט נורלנדר הצטרף אליהם סביב שולחן ההעתקות, שם דודג' ערך את העלון. ליין התגלגל לעבר שולחן השכתוב. "קליבלנד! רד למטה. קבל את התגובה." הכניסה הראשית לבניין שיקגו דיילי ניוז שימשה גם ככניסה הראשית למסוף הרכבת הצפון-מערבי, עם רכבות הנסיעה שלו לקהילות החוף הצפוני. ים אמיתי של למינגים יעלה בשיפוע השיש הזה בשעה הקרובה. לא שצ'רלי קליבלנד יכול להתעכב. ה"דיילי ניוז", עיתון אחר הצהריים, הוגבל בהחלט בשעות שהוא יכול היה לפרסם. נותרה רק שעה בערך לעודפים. ידעתי שיהיה צורך בקליפים ורצתי לספרייה, "חדר המתים" הישן. הם שמעו והיו להם מעטפות לבנות על הנשיא פרנקלין ד' רוזוולט - גדולות ותפוחות - פרושות. היה להם אחד, כזכור - קטן - על הארי ס. טרומן. תפסתי אותו ורצתי חזרה במסדרון. לבוב לוין, שבדרך כלל טיפל בסיפורי עבודה, נאמר "לעשות משהו עם הנשיא החדש". הוא פתח את המעטפה של טרומן, פרש את גזירי העיתונים והושיט את ידו אל אחד ה"ספרים" בסל תיל בהישג ידם של הכתבים והכותבים מחדש: חמישה דפי נייר העתקה מהודקים יחד, וביניהם ארבעה גיליונות של נייר פחמן. להתגלגל למכונות כתיבה ולהחזיק את העותקים הדרושים: העליון עבור העורך, עותק מופחת לעיונ הכתב ושלושה אחרים להפצה לעורכים שונים או לדסקי חדשות. עיניו של לוין נעו על הגזירים, העריכו, דחו, בחרו, החליטו במה להשתמש. לבסוף הוא התחיל להקליד. בגלל לחץ הזמן, הסיפור יתבצע ב"קצרים": שתיים, אולי שלוש פסקאות בכל פעם. הוא כתב: . "הנשיא החדש - ה-33 בהיסטוריה של ארצות הברית - הוא הארי ס. טרומן. "הוא הועלה אוטומטית לנשיאות עם מותו של הנשיא רוזוולט. "טרומן יהיה בן 61 ב-8 במאי". לוין תלש את הספר מגלגלת מכונת הכתיבה. השארתי לו את העמוד התחתון לעיון ומיהרתי את העמוד העליון לליין. בחזרה על ידי לוין, קראתי מעבר לכתפו:. "נולד בלמאר, מו., העלייה הפוליטית של טרומן הייתה מרהיבה. "הוא לא היה ידוע יחסית מחוץ למדינת הולדתו כשנבחר לסנאט האמריקני ב-1934. הוא קיבל את הגיבוי של טום "בוס" פרנדרגאסט המנוח, של המכונה של קנזס סיטי. הפעם, לוין נתן לי בראש. הוצאתי את הספר, מחאת גלגלי מכונת הכתיבה. לאחר שני טייקים נוספים, ליין אמר, "אוקיי, זהו." קליבלנד חזרה. לחיצת הלחיצה דמוית הקריקט של מקשי מכונת הכתיבה ליד שולחן השכתוב משכה אותי, ואני עמדתי מנגד כדי לקחת את הסיפור שלו לליין:. "המילה על מותו של הנשיא רוזוולט היכתה את שיקגו מאוחר אחר הצהריים בפתאומיות מרדימה. "בתוך דקות ספורות לאחר שהגיעו העלונים ל-The Daily News, מרכזיות המשרד הוצפו בקריאות לאימות. "מספר השיחות היה כה גדול, עד שהקווים נסתמו ולא ניתן היה לטפל בשאלות רבות. "רבים מהמתקשרים דיברו כאילו לא מאמינים לדיווח - כאילו מדובר באיזו שמועה שהתפשטה בפראות. "אותו סוג של חוסר ודאות הבחינו בפניהם של ההמונים המתגודדים הביתה. השמועה עברה מאחד לשני: "'שמעת את זה? רוזוולט מת? האם זה נכון'?" הסיפור של קליבלנד נמסר, חזרתי לדלפק העירוני כדי לעזור בשיחות. רבים, כפי שהוא ציין, מאנשים שרוצים לדעת אם זה נכון, אבל חלקם מכתבים וגברים מוכים שפנו. הביתה, מדווחים על התגובה היכן הם היו. קופיבוי מיהר ברחבי החדר, מוריד עותקים של האקסטרה הראשונה -- החדשות הפשוטות בכותרת של 76 נקודות: ROOSEVELT DEAD. הצהרות החלו להגיע מפקידים מקומיים ומנהיגים אזרחיים , כמה התקשרו אבל רובם מ-City News Bureau, ששירתה לעיתוני שיקגו חדשות מקומיות כפי שעשו שירותי הרשת עם חדשות לאומיות. מיינתי את העותקים המרובים, והפרדתי אותם לערימות שהולכות וגדלות. התוספת השנייה בוטלה כבוי. ROOSEVELT DEAD עם כותרת המשנה: מת ב-63 של Hemorrhage בג'ורג'יה. בתוספת האחרונה הייתה תמונה בת שלושה עמודים של רוזוולט, שוליה בשחור, שני עמודים של טרומן וסיפור על מותו ותוכניות הלוויה של הנשיא. העורכים דיברו, שמעתי אחד לשאול, "איזה סוג של נשיא אתה חושב שהוא יתמנה?" ואופלהרטי, מנהל שירות החוץ של דיילי ניוז, אמר, "אם יש משהו במערכת האמריקנית, האיש יעלה למשרד." חשבתי על זה לאורך השנים, כשטרומן עלה לדעתם של היסטוריונים נשיאותיים. פצצת האטום. תוכנית מרשל. רכבל האוויר של ברלין. דוקטרינת טרומן. הכרה במדינת ישראל. ביטול ההפרדה של השירותים המזוינים. הורה לכוחות ארה"ב להתנגד לכוחות הפולשים כאשר צפון קוריאה חצתה את המקביל ה-38 ופלשה לדרום קוריאה, ולאחר מכן ארגנה צבא של האו"ם. לפטר את דאגלס מקארתור. המשכתי למיין את ההצהרות מגורמים רשמיים. ליין ביקש ממני לקחת סט אחד ללויד לואיס. לכותב המערכת הראשי היה משרד פינתי בקצה המרוחק של מסדרון המשרד הארוך. מצאתי אותו יושב בחושך, מביט דרך החלון אל קו הרקיע של שיקגו. הוא חש בנוכחותי ואמר, "אני תוהה איך יהיה העולם בלעדיו." "אני לא יודע, אדוני." בשעת בין ערביים, בשקט, אני חושד שהוא לא ציפה לתשובה, אבל חשבתי על פרנקלין דלאנו רוזוולט, ששירת בבית הלבן במשך 12 שנים חסרות תקדים. "הוא הנשיא היחיד שאני זוכר". הוא הסתובב, ראה אותי בפתח, מתבגרת בנעלי לולאות פרוטה, סוודר קרדיגן וחצאית משובצת קפלים, ואמר בהנהון, "כמובן". נתתי לו את ההצהרות ועדכנתי אותו בחדשות האחרונות. "רכבת הלוויה תעלה את גופתו מג'ורג'יה... לוושינגטון, זאת אומרת." למחרת בבוקר פניתי לדף המערכת כדי לראות מה הוא כתב. לואיס לקח את הרמז שלו מהכתובת של רוזוולט לישיבה משותפת של הקונגרס לאחר נסיעתו ליאלטה. הכותרת הראשית: . "זה היה מסע ארוך. אני סומך עליך שתסכים שזה היה מסע פורה." הערה: גרסה קודמת של מאמר זה ציטטה באופן שגוי את גילו של FDR בכותרת המשנה של Chicago Daily News. הוא היה בן 63.
הנשיא פרנקלין ד' רוזוולט מת בפתאומיות לפני 70 שנה ב-12 באפריל בוורם ספרינגס, ג'ורג'יה.
לאודר: הוא היה הנשיא הכי ארוך בהיסטוריה; ההשפעה הורגשה באופן מיידי ואישי.