'My, my! At Waterloo Napoleon did surrender,’ sang Sweden’s fab four in their famous Eurovision Song Contest winner. Now this may come as a surprise, but you would be well advised not to rely on Abba to help with your history homework. If Benny and Bjorn actually laboured under this surrendering misapprehension when they wrote their song (songwriters are not hot on facts – happy to say anything as long as it rhymes), they would have discovered the truth when they subsequently paid a visit to the Wellington Museum in Waterloo, just south of Brussels in Belgium. View of Hougoumont farmhouse from The Lion's Mound or Butte du Lion on the battlefield of Waterloo, Belgium . Judging by the photo of Abba’s visit, prominently on view in the museum, the group seems to have been treated to a rapturous limousine procession through the town. My, my: the people of Waterloo must have been delighted. Napoleon certainly didn’t surrender at Waterloo. There was a long day’s fighting on that June day in 1815 and a very shaky start for the UK team, but thanks to some late-arriving Prussian assistance, the boy Wellington eventually done good. When Napoleon saw that things were going badly, he hot-footed it to Paris, where he later abdicated. Shortly afterwards, Boney was taken by the British to the remote Atlantic isle of St Helena, where he died six years later in circumstances that merited the forensic attentions of a Miss Marple. ‘Waterloo’ quickly entered the English language as a synonym for ‘a decisive defeat’. But while the British know what happened when Napoleon met his Waterloo, the French-speaking world is less convinced. Battle of Waterloo reenactors stand in historic costume, with rifles and flags . Belgium is divided into two halves: Flemish-speaking and French-speaking. It is unfortunate for anniversary-celebrating purposes that Waterloo lies in the French half where the locals are preparing to mark the bicentenary of the Battle of Waterloo – with Napoleon as the unchallenged star of the show. Local Anglo-Belgian entrepreneur Anthony Martin has invested a substantial financial stake in plans for marking the anniversary by turning a Templar hospice on the edge of the battlefield into a magnificent restaurant-cum-brewery (where he brews Waterloo beer, of course) and a museum looking at the surgical side of the battle (not for the squeamish). It would be fair to say that Mr Martin is not best pleased by the outbreak of Napoleon-worship. He points to the poster advertising the re-enactment event which will be taking place this summer over four days from June 18 to 21; the photograph shows a giant, heroic Napoleon towering over the smaller, less impressive figures of Wellington and Prussian leader Blucher. ‘It’s ridiculous,’ says Mr Martin. ‘The French-speaking world refuses to believe Napoleon lost the battle. A painting of the Battle of Waterloo; 2015 marks the 200th anniversary of the battle . As far as they’re concerned, he scored some sort of moral victory. He lost. But they won’t accept it.’ However, the French-speaking world – and especially the French – don’t figure very significantly in the numbers of tourists who visit the famous battlefield site every year. The British – and the English-speaking nations of the world – remain fascinated by the victory and the bloody manner in which it was achieved. Actually, horror-seeking tourists visited the battlefield almost before they had finished burying the bodies. Poet Lord Byron, something of a Bonaparte fan, suddenly found he had time to visit the battlefield when his lavish coach, modelled on Napoleon’s battle carriage, broke down on his journey from the Channel to the south. 'My, my! At Waterloo Napoleon did surrender!' Abba pictured in the town of Waterloo, Belgium in 1974 . In a Top Gear moment, Byron treated himself to a charge across the battleground on a large Cossack horse he had hired, making himself perhaps the first battlefield tourist. Hard on his heels came Poet Laureate Robert Southey; Sir Walter Scott; the artist Turner; and, a few years later, William Wordsworth. It’s worth recalling that Wordsworth, as a young man, had welcomed the French Revolution (‘Bliss was it in that dawn to be alive…’) but rapidly shifted his political stance to somewhere far to the right of Attila the Hun. Soon Waterloo was established as one of the great continental sights. It was British tourists visiting Waterloo who discovered the neglected city of Bruges – largely derelict after its access to the sea silted up – and helped to finance its restoration. There was an unmistakable sense that Waterloo had been a defining moment in history: Europe had been reshaped and, the odd Franco-German conflict apart, peace reigned for a century. The pleasure of the area around Waterloo is that in many ways it has barely changed. A statue sits atop the Lion's Mound, which commemorates the battlefield at Waterloo, Belgium . If you have time, follow the progress of the conflict along La Route Napoleon – what else? – from Beaumont, where he camped near the French border on June 14, to the fields south of Waterloo where he was defeated four days later. Despite facing superior forces with a hastily assembled army, it is extraordinary that Napoleon came very close to victory. Wellington reflected: ‘It has been a damned serious business. Blucher and I have lost 30,000 men – the nearest run thing you ever saw in your life...’ Unbelievable for me was encountering the present Duke of Wellington in the flesh at Waterloo. He was attending the opening ceremony for a new exhibition at the Wellington Museum on the ‘Shared Destinies’ of Wellington and Napoleon, who fought each other often but never met. It runs until the end of July. My favourite exhibit is Lord Uxbridge’s wooden leg. At the end of the battle, Uxbridge was riding near Wellington when they came under cannon fire. ‘By God, sir, I’ve lost my leg!’ announced Uxbridge, to which Wellington replied: ‘By God, sir, so you have!’ Uxbridge was taken to the town of Waterloo, where his right leg was amputated above the knee. His only recorded comment during the operation was: ‘The knives appear somewhat blunt.’ Presumably he had taken advantage of the pint of gin offered as anaesthetic to anyone facing an amputation. The severed leg was buried behind the house and its grave became a tourist attraction. Sadly it is no more, but you can see his wooden limb in the museum. Perhaps the most interesting sight on the battlefield is Hougoumont farm, whose heroic defence by the British is recognised as the pivotal moment of the battle. Efforts to restore the property and turn it into a museum were for a long time frustrated by lack of funds, but the project was rescued last year following the intervention of Chancellor George Osborne who, it turned out, was something of a battlefield enthusiast. An injection of £1 million has ensured Hougoumont will open to the public for the first time for the celebrations in June, with guests able to stay in a self-catering cottage within the farm – and as far as I could tell from my visit last month, Hougoumont is a Napoleon-free zone. May marks the 75th anniversary of Operation Dynamo, the evacuation of Allied troops from Dunkirk . Dunkirk . While June marks the anniversary of a glorious victory, May sees the 75th anniversary of what has sometimes been referred to as a glorious failure: Operation Dynamo – the evacuation of Allied troops from the beaches near Dunkirk from May 26 to June 4, 1940. The extraordinary rescue, the largest evacuation in military history, saw 338,226 soldiers brought home to England in the face of ferocious bombing from German aircraft. Walk along the wide beach at Zuydcoote, a 15-minute drive from the centre of Dunkirk, and at first glance there is little to hint at the awful scenes of death and destruction here 75 years ago. I was there with Bruno Pruvost, a diver who has explored the wrecks on and near the beach – some of the 336 ‘little ships’ that set sail from England, answering the emergency call, but which never returned. At low tide you can visit the wreck of the Crested Eagle, a Thames river cruiser that picked up 600 men from the beach but was then bombed by a Stuka. With his ship in flames, the captain beached the ship with the hope of saving as many of his passengers as possible, . You can find out more about the Crested Eagle and the other ships at the excellent Memorial du Souvenir at Dunkirk. Also well worth visiting is the Fort des Dunes, built as part of a grand defensive line against possible German invasion in the 19th Century – and which played its part in the evacuation. Back on the beach at Zuydcoote, Bruno picked up a small black pellet from the beach: ‘Coal from the bunkers of sunken ships – this gets washed up all the time.’ The sea is still giving up its war souvenirs. Eurostar (eurostar.com, 08432 186186) offers nine daily services from London St Pancras International to Brussels from £72. Tickets to other Belgian stations start from £82. Hotel Pullman in Brussels (pullmanhotels.com) offers double rooms from about £73. Visit belgiumtheplaceto.be for further information on Brussels and Wallonia, and also waterloo2015.org for programme and tickets for the re-enactment. DFDS Seaways (dfdsseaways.co.uk, 0871 574 7235) sails up to 24 times a day between Dover and Dunkirk. Prices start from £39 each way for a car and up to nine people.
Contrary to the Abba  song, Napoleon did not surrender at Waterloo .
Templar hospice is being turned into a restaurant-cum-brewery, museum .
May sees the 75th anniversary of 'glorious failure' of Operation Dynamo .
'שלי שלי! בווטרלו נפוליאון אכן נכנע,' שרה הרביעייה המופלאה של שוודיה בזוכה המפורסמת של האירוויזיון. עכשיו זה עשוי להפתיע, אבל מומלץ לא לסמוך על אבא שיעזור לך בשיעורי הבית בהיסטוריה. אם בני וביורן באמת עבדו תחת ההבנה המוטעית הזו כשהם כתבו את השיר שלהם (כותבי שירים לא חמים על עובדות - שמחים לומר הכל כל עוד זה מתחרז), הם היו מגלים את האמת כאשר הם ביקרו לאחר מכן במוזיאון וולינגטון בווטרלו, ממש דרומית לבריסל בבלגיה. נוף של בית החווה Hougoumont מתלולית האריות או Butte du Lion בשדה הקרב של ווטרלו, בלגיה. אם לשפוט על פי תמונת ביקורו של אבא, הנראת בולטת במוזיאון, נראה שהקבוצה זכתה לתהלוכה לימוזינה נלהבת דרך העיירה. שלי, שלי: אנשי ווטרלו בטח היו מרוצים. נפוליאון בהחלט לא נכנע בווטרלו. היה יום לחימה ארוך באותו יום ביוני בשנת 1815 והתחלה מטלטלת מאוד עבור נבחרת בריטניה, אבל הודות לסיוע פרוסיה שהגיע מאוחר, הילד וולינגטון הצליח בסופו של דבר. כשנפוליאון ראה שהמצב מסתדר לא טוב, הוא הפנה אותו לפריז, שם התפטר מאוחר יותר. זמן קצר לאחר מכן, בוני נלקח על ידי הבריטים לאי סנט הלנה המרוחק באוקיינוס ​​האטלנטי, שם הוא מת שש שנים מאוחר יותר בנסיבות שזיכו את תשומת הלב המשפטית של מיס מארפל. 'ווטרלו' נכנס במהירות לשפה האנגלית כמילה נרדפת ל'תבוסה מכרעת'. אבל בעוד שהבריטים יודעים מה קרה כשנפוליאון פגש את ווטרלו שלו, העולם דובר הצרפתית פחות משוכנע. משחזרי קרב ווטרלו עומדים בתלבושות היסטוריות, עם רובים ודגלים. בלגיה מחולקת לשני חצאים: דובר פלמית ודובר צרפתית. מצער למטרות חגיגות יום השנה שווטרלו שוכנת בחצי הצרפתי, שם מתכוננים המקומיים לציון 200 שנה לקרב ווטרלו - עם נפוליאון ככוכב הבלתי מעורער של התוכנית. היזם האנגלו-בלגי המקומי אנתוני מרטין השקיע נתח כספי משמעותי בתוכניות לציון יום השנה על ידי הפיכת הוספיס טמפלרי בקצה שדה הקרב למסעדה מפוארת-בהצטיינות-מבשלה (שם הוא מבשל בירה ווטרלו, כמובן) מוזיאון שמסתכל על הצד הכירורגי של הקרב (לא ללחוץ). יהיה זה הוגן לומר שמר מרטין לא הכי מרוצה מהתפרצות פולחן נפוליאון. הוא מצביע על הכרזה המפרסמת את אירוע השחזור שיתקיים הקיץ במשך ארבעה ימים בין ה-18 ל-21 ביוני; בתצלום נראה נפוליאון ענק והירואי המתנשא מעל הדמויות הקטנות והפחות מרשימות של וולינגטון ומנהיג פרוסיה בלוצ'ר. "זה מגוחך," אומר מר מרטין. "העולם דובר הצרפתית מסרב להאמין שנפוליאון הפסיד בקרב. ציור של קרב ווטרלו; 2015 מציינת 200 שנה לקרב. מבחינתם, הוא השיג סוג של ניצחון מוסרי. הוא הפסיד. אבל הם לא יקבלו את זה.' עם זאת, העולם דובר הצרפתית - ובמיוחד הצרפתים - אינם מופיעים באופן משמעותי במיוחד במספר התיירים המבקרים באתר שדה הקרב המפורסם מדי שנה. הבריטים - והמדינות דוברות האנגלית בעולם - נותרו מרותקים מהניצחון ומהאופן העקוב מדם שבו הוא הושג. למעשה, תיירים שוחרי אימה ביקרו בשדה הקרב כמעט לפני שסיימו לקבור את הגופות. המשורר לורד ביירון, קצת מעריץ של בונפרטה, גילה לפתע שיש לו זמן לבקר בשדה הקרב כאשר מאמנו המפואר, שעוצב על בסיס כרכרת הקרב של נפוליאון, התקלקל במסעו מהתעלה דרומה. 'שלי שלי! בווטרלו נפוליאון אכן נכנע!' אבא בתמונה בעיירה ווטרלו, בלגיה ב-1974. ברגע של Top Gear, ביירון כיבד את עצמו בהסתערות על פני שדה הקרב על סוס קוזק גדול ששכר, והפך את עצמו אולי לתייר הראשון בשדה הקרב. קשה על עקביו הגיע חתן פרס המשורר רוברט סאות'י; סר וולטר סקוט; האמן טרנר; וכמה שנים מאוחר יותר, ויליאם וורדסוורת'. כדאי לזכור שוורדסוורת', כאדם צעיר, קיבל בברכה את המהפכה הצרפתית ("האושר היה בשחר ההוא להיות בחיים...") אך העביר במהירות את עמדתו הפוליטית למקום רחוק מימין לאטילה ההוני. עד מהרה הוקמה ווטרלו כאחד מאתרי היבשת הגדולים. תיירים בריטיים שביקרו בווטרלו היו אלה שגילו את העיר המוזנחת ברוז' - נטושה ברובה לאחר שהגישה שלה לים סחפה - וסייעו לממן את שיקומה. הייתה תחושה שאין לטעות בה שווטרלו היה רגע מכונן בהיסטוריה: אירופה עוצבה מחדש, ובין הסכסוך הצרפתי-גרמני המוזר, השלום שלט במשך מאה שנה. ההנאה של האזור סביב ווטרלו היא שבמובנים רבים הוא כמעט ולא השתנה. פסל יושב על גבי תל האריות, המנציח את שדה הקרב בווטרלו, בלגיה. אם יש לך זמן, עקוב אחר התקדמות הסכסוך לאורך La Route Napoleon - מה עוד? – מבומונט, שם חנה ליד הגבול הצרפתי ב-14 ביוני, לשדות שמדרום לווטרלו שם הובס כעבור ארבעה ימים. למרות התמודדות עם כוחות עליונים עם צבא שנאסף בחופזה, זה יוצא דופן שנפוליאון התקרב מאוד לניצחון. וולינגטון שיקף: 'זה היה עסק רציני לעזאזל. בלוצ'ר ואני איבדנו 30,000 גברים - דבר הריצה הקרוב ביותר שאי פעם ראית בחייך...' לא יאומן עבורי היה לפגוש את הדוכס הנוכחי מוולינגטון על בשרו בווטרלו. הוא השתתף בטקס הפתיחה של תערוכה חדשה במוזיאון וולינגטון על 'גורלות משותפים' של וולינגטון ונפוליאון, שנלחמו זה בזה לעתים קרובות אך מעולם לא נפגשו. זה פועל עד סוף יולי. התערוכה האהובה עליי היא רגל העץ של לורד אוקסברידג'. בתום הקרב, אוקסברידג' רכבו ליד וולינגטון כאשר הם נתקלו באש תותחים. 'ברוך אלוהים, אדוני, איבדתי את הרגל שלי!' הכריזה אוקסברידג', ווולינגטון השיב לו: 'ברוך ה', אדוני, אז יש לך!' אוקסברידג' נלקח לעיירה ווטרלו, שם רגלו הימנית נקטעה מעל הברך. ההערה המתועדת היחידה שלו במהלך הניתוח הייתה: 'הסכינים נראים בוטה במקצת'. יש להניח שהוא ניצל את חצי ליטר הג'ין שהוצע כהרדמה לכל מי שעומד בפני קטיעה. הרגל הכרותה נקברה מאחורי הבית וקברו הפך לאטרקציה תיירותית. למרבה הצער זה כבר לא, אבל אתה יכול לראות את איבר העץ שלו במוזיאון. אולי המראה המעניין ביותר בשדה הקרב הוא חוות Hougoumont, שההגנה ההרואית שלה על ידי הבריטים מוכרת כרגע המרכזי של הקרב. המאמצים לשחזר את הנכס ולהפוך אותו למוזיאון היו מתוסכלים במשך תקופה ארוכה מחוסר כספים, אבל הפרויקט ניצל בשנה שעברה בעקבות התערבותו של הקנצלר ג'ורג' אוסבורן, שהסתבר שהיה חובב שדה קרב. הזרקה של מיליון ליש"ט הבטיחה ש-Hogoumont ייפתח לציבור לראשונה לחגיגות ביוני, כשהאורחים יוכלו לשהות בקוטג' בשירות עצמי בתוך החווה - ולפי מה שיכולתי לדעת מהביקור האחרון שלי. חודש, Hougoumont הוא אזור ללא נפוליאון. מאי מציינת 75 שנה למבצע דינמו, פינוי כוחות בעלות הברית מדנקרק. דנקרק . בעוד יוני מציין את יום השנה לניצחון מפואר, מאי רואה את יום השנה ה-75 למה שלעתים מכונה כישלון מפואר: מבצע דינמו - פינוי חיילי בעלות הברית מהחופים ליד דנקרק בין ה-26 במאי ל-4 ביוני 1940. חילוץ יוצא דופן, הפינוי הגדול ביותר בהיסטוריה הצבאית, ראה 338,226 חיילים שהובאו הביתה לאנגליה מול הפצצות אכזריות מכלי טיס גרמניים. לכו לאורך החוף הרחב ב-Zuydcoote, 15 דקות נסיעה ממרכז דנקרק, ובמבט ראשון אין הרבה מה לרמוז על סצנות המוות וההרס הנוראיות כאן לפני 75 שנה. הייתי שם עם ברונו פרובוסט, צוללן שחקר את ההריסות על החוף ובקרבתו - כמה מ-336 'הספינות הקטנות' שיצאו להפליג מאנגליה, ענו לקריאת החירום, אך לא שבו. בזמן השפל תוכלו לבקר בשריפת ה- Crested Eagle, סיירת נהר התמזה שאספה 600 איש מהחוף אך הופצצה אז על ידי סטוקה. כשספינתו בוערת, הקפטן עלה על הספינה בתקווה להציל כמה שיותר מנוסעיו. תוכלו לגלות עוד על הנשר המצוי והספינות האחרות ב-Memorial du Souvenir המעולה בדנקרק. כדאי לבקר גם בפורט דה דיונות, שנבנה כחלק מקו הגנה מפואר נגד פלישה אפשרית של גרמניה במאה ה-19 - ואשר מילא את תפקידו בפינוי. בחזרה על החוף ב-Zuydcoote, ברונו הרים גלולה שחורה קטנה מהחוף: 'פחם מבונקרים של ספינות טבועות - זה נשטף כל הזמן.' הים עדיין מוותר על מזכרות המלחמה שלו. Eurostar (eurostar.com, 08432 186186) מציעה תשעה שירותים יומיים מלונדון סנט פנקראס הבינלאומית לבריסל החל מ-72 פאונד. כרטיסים לתחנות בלגיות אחרות החל מ-82 פאונד. מלון פולמן בבריסל (pullmanhotels.com) מציע חדרים זוגיים החל מ-73 פאונד בערך. בקר בכתובת belgiumtheplaceto.be למידע נוסף על בריסל וולוניה, וגם waterloo2015.org לתוכנית וכרטיסים לשידור מחדש. DFDS Seaways (dfdsseaways.co.uk, 0871 574 7235) מפליג עד 24 פעמים ביום בין דובר לדנקרק. המחירים מתחילים מ-39 פאונד לכל כיוון לרכב ועד תשעה אנשים.
בניגוד לשיר אבא, נפוליאון לא נכנע בווטרלו.
ההוספיס הטמפלרי הופך למסעדה-בהצטיינות-מבשלה, מוזיאון.
במאי חוגגים 75 שנה ל'כישלון מפואר' של מבצע דינמו.