Istanbul, Turkey (CNN)Sitting on a sunny bench in Istanbul's Gezi Park, Fadime Gurgen dismisses the controversy surrounding the 100th anniversary Friday of the massacre of Armenians under the Ottoman Empire with a wave of her hand. Gurgen, a 55-year-old cleaner, says her family has had close friendships with Armenians going back generations. "There is no such thing as genocide," she says. "Other people are trying to create hostility between us." Most Turks agree with Gurgen. Ninety-one percent of Turks do not believe that the events of 1915 -- when, according to Armenians, 1.5 million ethnic Armenians were systematically killed in the final years of the Ottoman Empire -- were genocide, according to a recent poll. It's a sentiment shared by the Turkish government, which denies that a genocide took place, maintaining that hundreds of thousands of Turkish Muslims and Armenian Christians died in intercommunal violence around the bloody battlefields of World War I. Turkey also disputes Armenia's count of the numbers killed, putting it at 300,000. It's a heavily disputed position -- the killings are widely viewed by scholars as genocide and the Armenian government and diaspora are lobbying for wider recognition in the international community. Armenian Prime Minister Hovik Abrahamyan said Friday in statement that Turkey's Ottoman rulers had planned and carried out a "monstrous crime" in the years of World War I and called on more countries to recognize and condemn the genocide. Many Armenians living in Turkey still feel treated as second-class citizens. However many have hope that Turkey's younger generation is more willing to accept that a genocide occurred than their parents. "Students are much, much more liberal," says Diana Van, whose grandparents escaped the mass killings. Van is a member of the delegation for the Armenian Genocide commemoration and is writing her Masters thesis on the issue at Ankara University. "They have access to alternative information written in English, which is not taught in school (in Turkey). With more access to books, to alternative information, and with a larger democratization process, Turkey will be able to face its history." A century after her Armenian ancestors escaped death in Eastern Turkey, Van says she is frustrated that Turkey is unwilling to accept what happened. "Your identity is denied by Turkey," she says. "They do not want to face this past. In Turkey, the word Armenian is still used as a curse. Whenever you want to hurt somebody, you say, 'you are like an Armenian.'" Van says an admission of genocide by Turkey would largely be symbolic. While her grandparents lost their land, she has returned to their villages and she recognizes that trying to reclaim it would be impossible. "I do not believe that this is going to happen," she says of the territorial claims made by many Armenians. "One hundred years have passed. I went to my ancestors' land, and I saw those Armenian lands full of Kurdish people, who have five to 16 children per family, and I saw that it's not Anatolia. It's not my homeland that I had in my imagination." A growing number of scholars and world leaders believe that what happened should be called genocide. Germany looks set to join the European Parliament, France, Austria, Canada and some 20 other countries in labeling the atrocity a "genocide." Two weeks ago the Pope referred to mass killings as "the first genocide of the 20th century" -- a move that infuriated Turkish President Recep Tayyip Erdogan, who called the claim "nonsense" and recalled his ambassador to the Vatican. Some notable countries do not recognize the killings as genocide, including the UK and Israel and earlier this week U.S. President Barack Obama, wary of damaging relations with Turkey amid growing unrest in the Middle East, did not use the word genocide. There are several reasons why Turkey maintains its position on the issue. Turks say that to most people there the term "genocide" is associated with Nazis -- not the beloved founders of modern Turkey. Last year, the Turkish government expressed condolences to Armenians, and accepted that hundreds of thousands of their ancestors died as they were marched out of cities and towns in Central and Eastern Anatolia in the waning years of the Ottoman Empire. But the government called it a "necessary deportation" during the messy and violent period of transition leading up to World War I -- when many Armenian radicals were threatening to side with Russia. Turkey says that there was never a deliberate, ethnically-driven effort to exterminate the Armenian population. "It was a wartime precaution, like the U.S. relocated the Japanese population during World War II," says Dr. Kamer Kasim, Dean of Abant Izzet Baysal University. Kasim dismisses the drive for the "genocide" label as little more than a propaganda campaign being waged by the Armenian diaspora. Politics and timing is another issue. At a time when President Erdogan is in full campaign mode ahead of upcoming parliamentary elections, he is attempting to assuage concerns about unemployment and slowed growth by drumming up nationalist fervor with promises of a "New Turkey" akin to the glory days of the Ottoman Empire. It's hardly the time to label the country's founders as murderers. That wouldn't play well with Turks, many of whom have gone through years of schooling that instilled in them a fierce pride in their past. In the same way that American schools often whitewashed the history of U.S. settlers and their relations with Native Americans, Turkish schools have long taken an airbrush to the "Young Turks." The movement, which began in 1908, was comprised of the army officers who were in power as the country transitioned from the hands of spoiled sultans to Mustafa Kemal Atatürk -- the much-adored leader who came to power in 1923 and is credited with founding the modern Turkish state. The taboo surrounding the use of the word genocide began to crack about a decade ago when two of Turkey's best-selling international authors, Orhan Pamuk and Elif Safak, joined other intellectuals in raising the issue of whether the country's forefathers had committed genocide. Pamuk and Safak were met with crushing resistance. They were harangued in the court of public opinion, and tried in real-life court on charges of "insulting Turkishness." Since 2003, Turkish schools have been forbidden from using the term genocide. Calling the events of 1915 a genocide would undermine the very narratives the Turks hold most dear, says Burcu Gultekin Punsmann, a senior analyst at Ankara Policy Center who has studied Turkish-Armenian relations for a decade. She says the country simply isn't ready to dismantle the foundation it was built on, or stain the legacy of its founders. "Turkey is still too young and too insecure to rewrite its history and question the events unfolding at the establishment of the republic," Punsmann says. But in a statement issued to mark the anniversary of the killings, President Erdogan urged dialogue, saying "...As descendants of two ancient peoples who a hundred years ago shared the same destiny whether in joy or in sorrow, our common responsibility, and calling, today is to heal century old wounds and re-establish our human ties once again. Turkey will not remain indifferent to this responsibility and will continue to do its utmost for friendship and peace." But there are other issues, including fears that an official recognition of genocide could unleash a flood of lawsuits against the Turkish government. In 2006, descendants of exiled Armenians filed suit in a U.S. court against two German banks for restitution of assets, based on evidence that Ottoman ministries required that seized Armenian assets be turned over to the government and transferred to banks in Germany. One 97-year-old Armenian woman living in the U.S. claims to have land deeds proving that her parents owned land that now houses an airport. Her case is winding its way through the Turkish court system, but her lawyer, Ali Elbeyoglu, says the genocide debate has no effect: "We have deeds, so we are following the law and politics don't matter." Others say that the genocide is distracting the country from more pressing issues between Turkey and Armenia, like the closed border between the two hostile neighbors. Aybars Gorgulu, a foreign policy expert at TESEV, one of Turkey's leading think tanks, argues that it is Armenia, not Turkey, which suffers most from the tensions surrounding the issue. And he says it isn't in Armenia's best interest to push hard for a recognition of genocide that he doesn't believe will ever come. "There's no diplomatic relations between the countries, and that plays into why Turks think there's a crazy diaspora obsessed with genocide, but that's not true," Gorgulu says. "The best thing for Armenia would be to enter into dialogue with Turkey, normalize relations, and open the border." Meanwhile, the publicity surrounding the anniversary on Friday has prompted debate amongst Turks of all ages. On Sunday there will be a conference at Bogazici University on the atrocity -- one of few in Turkey that openly uses the term genocide. Nisan Gul Goker, a 21-year-old art management student with bright pink lipstick, is one of the few Turks who believes that her country should change course. "They keep referring to this as an 'Armenian incident' in quotations and can't call it genocide," she says, boarding the metro to her classes at Aydin University. "We should be ashamed of this and accept it."
Massacre of 1.5 million ethnic Armenians under the Ottoman Empire is widely acknowledged by scholars as a genocide.
Turkish government officially denies it saying hundreds of thousands of Turkish Muslims and Armenian Christians died in intercommunal violence .
איסטנבול, טורקיה (CNN) יושבת על ספסל שטוף שמש בפארק גזי באיסטנבול, פאדימה גורגן מבטלת בהינף יד את המחלוקת סביב יום השנה ה-100 של יום שישי לטבח הארמנים תחת האימפריה העות'מאנית. גורגן, מנקה בת 55, אומרת שלמשפחתה יש קשרי ידידות קרובים עם ארמנים מהדורות אחורה. "אין דבר כזה רצח עם", היא אומרת. "אנשים אחרים מנסים ליצור עוינות בינינו". רוב הטורקים מסכימים עם גורגן. 91 אחוז מהטורקים אינם מאמינים שאירועי 1915 - כאשר לפי הארמנים, 1.5 מיליון ארמנים אתניים נהרגו באופן שיטתי בשנים האחרונות של האימפריה העות'מאנית - היו רצח עם, לפי סקר שנערך לאחרונה. זהו תחושה המשותפת לממשלת טורקיה, המכחישה כי התרחש רצח עם, וטוען כי מאות אלפי מוסלמים טורקים ונוצרים ארמנים מתו באלימות בין-קהילתית סביב שדות הקרב העקובים מדם של מלחמת העולם הראשונה. טורקיה גם חולקת על ספירת מספר ההרוגים בארמניה. , להעמיד את זה על 300,000. זוהי עמדה שנויה במחלוקת כבדה - הרציחות נתפסות על ידי חוקרים כרצח עם והממשלה והפזורה הארמנית פועלות למען הכרה רחבה יותר בקהילה הבינלאומית. ראש ממשלת ארמניה, הוביק אברהמיאן, אמר ביום שישי בהצהרה כי שליטי טורקיה העות'מאנים תכננו וביצעו "פשע מפלצתי" בשנות מלחמת העולם הראשונה וקרא למדינות נוספות להכיר ולגנות את רצח העם. ארמנים רבים החיים בטורקיה עדיין מרגישים שמתייחסים אליהם כאזרחים סוג ב'. עם זאת, לרבים יש תקווה שהדור הצעיר של טורקיה מוכן יותר לקבל את זה שהתרחש רצח עם מאשר הוריהם. "הסטודנטים הם הרבה הרבה יותר ליברליים", אומרת דיאנה ואן, שסבא וסבתה נמלטו מההרג ההמוני. ואן היא חברה במשלחת להנצחת רצח העם הארמני וכותבת את עבודת המאסטר שלה בנושא באוניברסיטת אנקרה. "יש להם גישה למידע חלופי שנכתב באנגלית, שלא נלמד בבית הספר (בטורקיה). עם יותר גישה לספרים, למידע חלופי, ועם תהליך דמוקרטיזציה גדול יותר, טורקיה תוכל להתמודד עם ההיסטוריה שלה". מאה שנה אחרי שאבותיה הארמנים נמלטו מהמוות במזרח טורקיה, ואן אומרת שהיא מתוסכלת מכך שטורקיה לא מוכנה לקבל את מה שקרה. "זהותך מוכחשת על ידי טורקיה", היא אומרת. "הם לא רוצים להתמודד עם העבר הזה. בטורקיה, המילה ארמנית עדיין משמשת כקללה. בכל פעם שאתה רוצה לפגוע במישהו, אתה אומר, 'אתה כמו ארמני'", אומר ואן בהודאה ברצח עם על ידי טורקיה. יהיה במידה רבה סמלי. בזמן שסבא וסבתא שלה איבדו את אדמתם, היא חזרה לכפריהם והיא מכירה בכך שלנסות להשיב אותה בחזרה יהיה בלתי אפשרי. "אני לא מאמינה שזה הולך לקרות", היא אומרת על הטענות הטריטוריאליות של ארמנים רבים. "חלפו מאה שנים. הלכתי לארץ אבותיי, וראיתי את האדמות הארמניות המלאות בכורדים, שיש להם חמישה עד 16 ילדים למשפחה, וראיתי שזו לא אנטוליה. זו לא המולדת שלי שהייתה לי. בדמיון שלי." מספר הולך וגדל של חוקרים ומנהיגי עולם מאמינים שמה שקרה צריך להיקרא רצח עם. נראה כי גרמניה צפויה להצטרף לפרלמנט האירופי, צרפת, אוסטריה, קנדה וכ-20 מדינות נוספות בתווית הזוועה כ"רצח עם". לפני שבועיים האפיפיור התייחס להרג ההמוני כ"רצח העם הראשון של המאה ה-20" - מהלך שהכעיס את נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן, שכינה את הטענה "שטויות" והחזיר את שגרירו בוותיקן. כמה מדינות בולטות אינן מכירות ברציחות כרצח עם, כולל בריטניה וישראל ומוקדם יותר השבוע נשיא ארה"ב ברק אובמה, שנזהר מפגיעה ביחסים עם טורקיה על רקע התסיסה הגוברת במזרח התיכון, לא השתמש במילה רצח עם. ישנן מספר סיבות מדוע טורקיה שומרת על עמדתה בנושא. הטורקים אומרים שלרוב האנשים שם המונח "רצח עם" קשור לנאצים - לא למייסדי טורקיה המודרנית האהובים. בשנה שעברה הביעה ממשלת טורקיה תנחומים לארמנים, וקיבלה שמאות אלפי אבותיהם מתו כשהוצעדו אל מחוץ לערים ועיירות במרכז ובמזרח אנטוליה בשנות הדעיכה של האימפריה העות'מאנית. אבל הממשלה כינתה את זה "גירוש הכרחי" בתקופת המעבר המבולגנת והאלימה שהובילה למלחמת העולם הראשונה - כאשר רדיקלים ארמנים רבים איימו לעמוד לצד רוסיה. טורקיה אומרת שמעולם לא היה מאמץ מכוון, מונע אתנית, להשמיד את האוכלוסייה הארמנית. "זה היה אמצעי זהירות בזמן מלחמה, כמו ארה"ב העבירה את האוכלוסייה היפנית במהלך מלחמת העולם השנייה", אומר ד"ר קאמר קאסים, דיקן אוניברסיטת אבנט איזט בייסל. קאסים דוחה את הדחף לתווית "רצח עם" כלא יותר ממסע תעמולה שמנהלת הפזורה הארמנית. פוליטיקה ותזמון זה נושא אחר. בזמן שבו הנשיא ארדואן נמצא במצב קמפיין מלא לקראת הבחירות הקרובות לפרלמנט, הוא מנסה לשכך את החששות לגבי האבטלה וההאטה בצמיחה על ידי תיפוף להט לאומני בהבטחות ל"טורקיה החדשה" הדומה לימי הזוהר של האימפריה העות'מאנית . זה בקושי הזמן לתייג את מייסדי המדינה כרוצחים. זה לא ישחק טוב עם טורקים, שרבים מהם עברו שנים של לימודים שהטמיעו בהם גאווה עזה בעברם. באותו אופן שבו בתי ספר אמריקאיים הלבינו לעתים קרובות את ההיסטוריה של מתיישבי ארה"ב ויחסיהם עם ילידים אמריקאים, בתי ספר טורקים עברו מזמן ל"הטורקים הצעירים". התנועה, שהחלה ב-1908, הייתה מורכבת מקציני הצבא שהיו בשלטון בזמן שהמדינה עברה מידיהם של סולטנים מפונקים למוסטפא כמאל אטאטורק - המנהיג הנערץ מאוד שעלה לשלטון ב-1923 וזוכה לייסוד. המדינה הטורקית המודרנית. הטאבו סביב השימוש במילה רצח עם החל להיסדק לפני כעשור כאשר שניים מהסופרים הבינלאומיים הנמכרים ביותר בטורקיה, אורחן פאמוק ואליף ספאק, הצטרפו לאינטלקטואלים נוספים והעלו את הסוגיה האם אבות המדינה ביצעו רצח עם. פאמוק וספק נתקלו בהתנגדות מוחצת. הם הוטרדו בבית המשפט של דעת הקהל, ונשפטו בבית המשפט האמיתי באשמת "העלבת טורקיות". מאז 2003 נאסר על בתי ספר בטורקיה להשתמש במונח רצח עם. קריאה לאירועי 1915 רצח עם יערער את הנרטיבים שהטורקים הכי יקרים להם, אומר בורקו גולטקין פונסמן, אנליסט בכיר במרכז המדיניות של אנקרה שחקר את יחסי טורקיה-ארמניה במשך עשור. היא אומרת שהמדינה פשוט לא מוכנה לפרק את הבסיס שעליו נבנתה, או להכתים את מורשת מייסדיה. "טורקיה עדיין צעירה מדי וחסרת ביטחון מכדי לשכתב את ההיסטוריה שלה ולהטיל ספק באירועים המתרחשים עם הקמת הרפובליקה", אומר פונסמן. אך בהצהרה שפרסמה לציון יום השנה לרצח, הנשיא ארדואן דחק בדיאלוג, ואמר "... כצאצאים של שני עמים עתיקים שלפני מאה שנה חלקו את אותו גורל בין בשמחה ובין אם בצער, באחריותנו המשותפת, ו הקריאה, היום היא לרפא פצעים בני מאה שנה ולבסס שוב את קשרינו האנושיים. טורקיה לא תישאר אדישה לאחריות זו ותמשיך לעשות כמיטב יכולתה למען ידידות ושלום". אבל ישנן סוגיות נוספות, כולל חשש שהכרה רשמית ברצח עם עלולה לשחרר מבול של תביעות משפטיות נגד ממשלת טורקיה. בשנת 2006, צאצאים של ארמנים גולים הגישו תביעה לבית משפט בארה"ב נגד שני בנקים גרמניים להשבת נכסים, בהתבסס על ראיות לפיהן המשרדים העות'מאניים דרשו להעביר נכסים ארמנים שנתפסו לממשלה ולהעביר אותם לבנקים בגרמניה. אישה ארמנית אחת בת 97 המתגוררת בארה"ב טוענת שיש לה שטרי קרקע המוכיחים שהוריה החזיקו בקרקע שבה נמצא כיום שדה תעופה. המקרה שלה מתפתל במערכת בתי המשפט הטורקית, אבל עורך דינה, עלי אלבייגלו, אומר שלוויכוח רצח העם אין השפעה: "יש לנו מעשים, אז אנחנו עוקבים אחר החוק והפוליטיקה לא משנה". אחרים אומרים כי רצח העם מסיח את דעתה של המדינה מבעיות דחופות יותר בין טורקיה לארמניה, כמו הגבול הסגור בין שתי השכנות העוינות. Aybars Gorgulu, מומחה למדיניות חוץ ב-TESEV, אחד מצוותי החשיבה המובילים בטורקיה, טוען שדווקא ארמניה, לא טורקיה, סובלת יותר מכל מהמתחים סביב הנושא. והוא אומר שזה לא האינטרס של ארמניה לדחוף חזק להכרה ברצח עם שהוא לא מאמין שיגיע אי פעם. "אין יחסים דיפלומטיים בין המדינות, וזה משנה למה הטורקים חושבים שיש פזורה מטורפת אובססיבית לרצח עם, אבל זה לא נכון", אומר גורגולו. "הדבר הטוב ביותר עבור ארמניה יהיה להיכנס לדיאלוג עם טורקיה, לנרמל את היחסים ולפתוח את הגבול". בינתיים, הפרסום סביב יום השנה ביום שישי עורר ויכוחים בקרב טורקים בכל הגילאים. ביום ראשון יתקיים כנס באוניברסיטת בוגאצי'י על הזוועה - אחד הבודדים בטורקיה המשתמשים בגלוי במונח רצח עם. ניסן גול גוקר, סטודנטית בת 21 לניהול אמנות עם שפתון ורוד בוהק, היא אחת הטורקים הבודדים שמאמינים שהמדינה שלה צריכה לשנות מסלול. "הם כל הזמן מתייחסים לזה כאל 'תקרית ארמנית' במרכאות ואי אפשר לקרוא לזה רצח עם", היא אומרת, ועולה על המטרו לשיעורים שלה באוניברסיטת איידין. "אנחנו צריכים להתבייש בזה ולקבל את זה".
טבח של 1.5 מיליון ארמנים אתניים תחת האימפריה העות'מאנית זוכה להכרה נרחבת על ידי חוקרים כרצח עם.
ממשלת טורקיה מכחישה זאת רשמית ואמרה שמאות אלפי מוסלמים טורקים ונוצרים ארמנים מתו באלימות בין קהילתית.