At the helm of the NYPD from 1934-45 was Lewis Valentine (pictured), a stalwart of the force for more than 30 years who had a reputation for brutality . Today they are everyday heroes, New York's finest, but the New York Police Department has had a more chequered past than most would imagine. Bernard Whalen's new book 'The NYPD's First Fifty Years' is a tale of kickbacks, mob violence and secret KKK members. Whalen charts the early rise of the world renowned police department from it beginnings in 1898 when the New York area's 18 independent police forces merged into one. A variety of men led the force through its formative years, 21 in total. Some were forward looking, some were practical but more than a fair share were scoundrels, larcenists or at the very least guilty of dereliction of duty. The department's first chief of police, William Devery, who held the post from 1898-1901, was known as the king of kickbacks. A former bar tender, Devery had to give a backhander just to get into the force, and was never shy about trading dollars for ranks, the New York Post reported. Police officers of the time had to pay exorbitant fees, more than year's starting salary to become a captain, but for Devery the under the table payments could easily be recovered through other means. In his early career, when taking command of a lower East Side Police Precinct, Devery was recorded as saying that there was a great deal of 'grafting' going on among his subordinates and that he would put a stop to it so he could line his own pockets. On the back of bribes paid to him Devery was able to buy a baseball team, the New York Highlanders, a forerunner to the New York Yankees, which he eventually sold for $300,000 in 1915. Theodore Bingham who held Devery's former post from 1906 to 1909 had his own unique set of character traits and is described in 'The NYPD's First Fifty Years' as being pathologically blunt. A former Brigadier General, Bingham lost his leg in an Army engineering accident in Buffalo. He worked throughout his career to remove special civil service protections on police inspectors who he could not promote or demote. When he won his battle to fire the people he wanted he turned his attention to NYPD captains who had the same status. He was recorded as saying 'I wish that about 40 police captains would die overnight. They are no good.' Bingham's tendency for indiscretion landed him in hot water again when he let slip the whereabouts one of his top lieutenants who had become famous for tracking down the mob. The police chief decided to tell reporters that his star lieutenant was on a secret mission in Italy tracking down the criminal backgrounds of Mafioso, Black Hand members. The officer was later found, shot dead outside a Palermo café. Devery (left) was the king of kickbacks while Theodore Bingham (right) was 'pathologically blunt' Richard Entright who presided over the NYPD from 1918 to 1925 has become infamous for his decision not to root out Klu Klux Klan members in his own force. He was handed orders from the then mayor of New York to look into allegations that one of the city's Baptist ministers was allowing the white supremacist group to recruit from among his parishioners. The extent of KKK influence in the city was far greater than either Entright or Mayor John Francis Hylan knew and an astonishing 800 suspected Klansmen were found to be living in New York – 30 of them were police officers. Richard Entright (pictured) failed to even try and remove the KKK from within his own police force . Presented with the size of the problem and information that as far as it was known none of the individuals had broken the law, Entright decided to do nothing. Joseph Warren, chief of police for only one year from 1927 to 28 became famous for incompetence rather than any particularly nefarious acts. Upon the death of Arnold Rothstein, once New York's most notorious gangsters and the real-life inspiration for F. Scott Fitzgerald's character, Meyer Wolfsheim, in 'The Great Gatsby', warren told his top detective to take a holiday. Warren, who it has emerged may have suffered from mental problems, fumbled the open and shut case and, as Warren was pushed from his post, the key suspect walked free. At the helm of the NYPD from 1934-45 was Lewis Valentine, a stalwart of the force for more than 30 years. Valentine, whose autobiography was appropriately titled, 'Nightstick' and who would later host a radio show, 'Gang Busters,' was the embodiment of a tough cop. Under his tenure NYPD officers were encouraged to mercilessly beat their suspects and promotions were on offer to those who could – in Valentine's words 'throw the gorillas around'. Following the slow death of one officer who had been killed a week earlier Valentine ordered his men to shoot 'wise guys' on sight, telling them they shoulf 'draw quickly and shoot accurately'.
NYPD's secret history from first 50 years unveiled in book about the force .
Looking at men who led the police, book describes kickbacks and brutality .
One chief of police led the mob to the whereabouts of his star detective .
Another failed to investigate KKK infiltration in the ranks of his department .
בראש משטרת ניו יורק בין השנים 1934-45 עמד לואיס ולנטיין (בתמונה), איש איתן של הכוח במשך יותר מ-30 שנה שהיה לו מוניטין של אכזריות. היום הם גיבורי יומיום, הטובים ביותר בניו יורק, אבל למשטרת ניו יורק היה עבר משובץ יותר ממה שרובם היו מתארים לעצמם. ספרו החדש של ברנרד וואלן 'חמישים השנים הראשונות של NYPD' הוא סיפור על תקלות, אלימות האספסוף וחברי KKK סודיים. Whalen משרטט את עלייתה המוקדמת של מחלקת המשטרה הידועה בעולם, החל בשנת 1898 כאשר 18 כוחות המשטרה העצמאיים של אזור ניו יורק התמזגו לאחד. מגוון גברים הובילו את הכוח במהלך שנותיו, 21 בסך הכל. חלקם הסתכלו קדימה, חלקם היו מעשיים, אבל יותר מחלק נכבד היו נבלות, גנבים או לכל הפחות אשמים בזיוף חובה. מפקד המשטרה הראשון של המחלקה, וויליאם דיברי, שכיהן בתפקיד בין השנים 1898-1901, נודע כמלך העיטורים. מכרז לשעבר של הלשכה, דיברי נאלץ לתת גב רק כדי להיכנס לכוח, ומעולם לא התבייש לסחור בדולרים תמורת דרגות, דיווח ה"ניו יורק פוסט". השוטרים של אותה תקופה נאלצו לשלם שכר טרחה מופקע, יותר מהמשכורת ההתחלתית של שנה כדי להפוך לקברניט, אבל עבור דברי ניתן היה לגבות בקלות את התשלומים מתחת לשולחן באמצעים אחרים. בתחילת הקריירה שלו, כאשר קיבל את הפיקוד על אזור משטרת איסט סייד נמוך יותר, דוברי תועד כאומר שיש הרבה 'שתלים' מתרחשים בקרב הכפופים לו ושהוא יעצור את זה כדי שיוכל לסדר את שלו. כיסים משלו. על גב השוחד ששולמו לו הצליח דיברי לקנות קבוצת בייסבול, הניו יורק היילנדרס, מבשר הניו יורק יאנקיז, שאותה מכר בסופו של דבר תמורת 300,000 דולר ב-1915. תיאודור בינגהאם שהחזיק בתפקידו הקודם של דיברי מ-1906 עד 1909 היה בעל מערך תכונות אופי ייחודי משלו והוא מתואר ב"חמישים השנים הראשונות של NYPD" כבוטה באופן פתולוגי. בריגדיר גנרל לשעבר, בינגהם איבד את רגלו בתאונת הנדסה של הצבא בבפאלו. הוא פעל לאורך הקריירה שלו כדי להסיר הגנות מיוחדות של שירות המדינה על פקחי משטרה שלא יכול היה לקדם או להוריד בדרגה. כשהוא ניצח בקרב שלו לפטר את האנשים שהוא רצה הוא הפנה את תשומת לבו לקברניטי ניו יורק שהיו להם אותו מעמד. הוא תועד כאומר 'הלוואי שכ-40 קברניטי משטרה ימותו בן לילה. הם לא טובים״. נטייתו של בינגהאם לחוסר שיקול דעת הנחיתה אותו שוב במים חמים כאשר הניח את מקום הימצאו של אחד מהסגנים הבכירים שלו שהתפרסם במעקב אחר ההמון. מפקד המשטרה החליט לספר לעיתונאים שסגן הכוכב שלו היה במשימה סודית באיטליה לאתר את הרקע הפלילי של מאפיוזו, חברי היד השחורה. השוטר נמצא מאוחר יותר, נורה למוות מחוץ לבית קפה בפאלרמו. דיברי (משמאל) היה מלך הזיופים בעוד תיאודור בינגהאם (מימין) היה 'בוטה מבחינה פתולוגית', ריצ'רד אנטרייט, שעמד בראש משטרת NYPD מ-1918 עד 1925, הפך לשמצה בזכות החלטתו לא לשרש את חברי קלו קלוקס קלאן בכוחו שלו. הוא קיבל פקודות מראש עיריית ניו יורק דאז לבדוק את הטענות לפיהן אחד השרים הבפטיסטים בעיר מתיר לקבוצת העליונות הלבנה לגייס מקרב בני הקהילה שלו. היקף ההשפעה של ה-KKK בעיר היה גדול בהרבה ממה שידעו אנרייט או ראש העיר ג'ון פרנסיס היילן, ו-800 חשודים חשודים בקלאנס נמצאו כמתגוררים בניו יורק - 30 מהם היו שוטרים. ריצ'רד אנטרייט (בתמונה) לא הצליח אפילו לנסות ולסלק את ה-KKK מתוך כוח המשטרה שלו. כשהוצגה בפני גודל הבעיה ומידע שככל הידוע אף אחד מהאנשים לא עבר על החוק, החליט אנרייט לא לעשות דבר. ג'וזף וורן, מפקד המשטרה במשך שנה אחת בלבד מ-1927 עד 28, התפרסם בחוסר יכולת ולא במעשים מרושעים במיוחד. עם מותו של ארנולד רוטשטיין, פעם הגנגסטרים הידועים לשמצה בניו יורק וההשראה האמיתית לדמותו של פ. סקוט פיצג'רלד, מאייר וולפסהיים, ב"גטסבי הגדול", וורן אמר לבלש הבכיר שלו לקחת חופשה. וורן, שלפי התברר כי סבל מבעיות נפשיות, גישש את התיק הפתוח והסגור, וכאשר וורן נדחק מתפקידו, החשוד המרכזי יצא לחופשי. בראש משטרת ניו יורק בשנים 1934-1945 עמד לואיס ולנטיין, איש איתן של הכוח במשך יותר מ-30 שנה. ולנטיין, שהאוטוביוגרפיה שלו כונתה כראוי, 'Nightstick' ומי שינחה מאוחר יותר תוכנית רדיו, 'Gang Busters', הייתה התגלמותו של שוטר קשוח. תחת כהונתו עודדו קציני NYPD להכות ללא רחם את החשודים שלהם וקידום מכירות הוצע למי שיכול - במילותיו של ולנטיין "לזרוק את הגורילות מסביב". בעקבות מותו האיטי של קצין אחד שנהרג שבוע קודם לכן, ולנטיין הורה לאנשיו לירות ב"חכמים" לעין, ואמר להם שהם צריכים "לצייר במהירות ולירות במדויק".
ההיסטוריה הסודית של NYPD מ-50 השנים הראשונות נחשפה בספר על הכוח.
בהסתכלות על גברים שהובילו את המשטרה, הספר מתאר תקיפות ואכזריות.
מפקד משטרה אחד הוביל את ההמון למקום הימצאו של הבלש הכוכב שלו.
אחר לא הצליח לחקור את הסתננות ה-KKK בשורות המחלקה שלו.