(CNN)Recently, a New York judge issued an opinion authorizing service of divorce papers on a husband completely via Facebook. What exactly is "service of process"? Serving people with legal papers is an industry and its own body of law premised on one guiding principle: if you are going to sue someone, you should at least let them know about it. Sounds simple, right?  In theory it is.  In practice, it turns out people don't like being sued.  It also turns out that, to many defendants, procrastination of a lawsuit is a viable defense. Just as you may avoid bad news in life, defendants tend to avoid process servers.  Once a defendant has been served, that means the judicial proceedings begin.  Unfortunately, that means defendants have an incentive to go "off the grid". Although every state is different, the law of service of process has evolved this way: the ideal and fairest way to notify a person of a lawsuit is to have another human hand the papers to the defendant in person, and have some proof that the person was the defendant. In-person service is not always possible, for obvious reasons.  So, the law had to develop methods of alternate service, but carefully balance a defendant's right to have notice of a lawsuit, against a diligent plaintiff's access to court if a defendant is avoiding the inevitable. As reliable as the U.S. mail is, regular mail is not a reliable form of serving papers.  Not because the postmen can't be trusted; they can. Neither snow, nor rain, nor heat, nor gloom of night, will keep them from delivering those papers.  Instead, it's defendants -- no wait, all of humanity -- that can't be trusted.  Every one of us has ignored mail or even pretended we didn't get it.  Defendants are no different. One form of alternate service is "nail and mail" service.  This means that you take a hammer and nail, and nail the papers to the defendant's front door.  The problem with that is that many defendants are nomadic by nature.  Just because you find a house that a defendant stayed at, doesn't mean he'll be back there anytime soon. Another, even odder form of "service" is service by publication.  This is an almost laughable legal fiction.  If you can't find a defendant, a judge might let you serve by publication.  That means that a plaintiff can take out an ad in five point font for a week in an obscure publication, on the off chance you are reading the classified ads of the Secaucus Law Journal looking for lawsuits against you.  As laughable as serving someone by tweeting it sounds, it's at least more rational than this antiquated method. At first blush, the idea of service by Facebook seems to offend traditional notions of ensuring notification of a defendant of a case against him.  When it comes to serving papers, however, "traditional" doesn't necessarily mean "good."  Service by publication or nailing paper to the door of an empty apartment is hardly reliable; it's just service of last resort. For those people who are concerned that being served papers will become a Facebook announcement in a news feed, along with the photos of dinner or kittens, to be "liked" by all your gawking "friends," we're not quite there ... yet. While the older forms of alternate service were public, most electronic service takes the form of email.  Where email isn't available, it is Facebook private messaging, which should be as private as email.  That's the form of service authorized by the court here.  So for now, we're not quite putting lawsuits on Instagram ... but I wouldn't rule it out in the future. Online service may be a new frontier, but it's not unheard of. Most of us exist more online now than we "live" in a particular condo, or Mom's basement. Virtually everyone has a phone or access to the Internet.  Not everyone has a lease or a mortgage.  Plus, online service has the added benefit of tracking.  Believe me, somewhere, some computer has already logged the fact that you read this article, how long you read it, and even how far down you scrolled before you got bored and bailed on the article (thanks for still being here, by the way).  In a way, maybe online service is long overdue.  You can outrun a process server for a while, but sooner or later, all of us have to go back online -- and no human can outrun an email.
A court allowed a wife to serve divorce papers via Facebook .
Danny Cevallos: Why not let people be found via social media?
(CNN) לאחרונה, שופט בניו יורק פרסם חוות דעת המאשרת שירות של מסמכי גירושין לבעל לחלוטין באמצעות פייסבוק. מה זה בעצם "שירות של תהליך"? מתן שירות לאנשים עם מסמכים משפטיים הוא ענף וחוק משלו, המבוסס על עיקרון מנחה אחד: אם אתה מתכוון לתבוע מישהו, עליך לפחות ליידע אותו על כך. נשמע פשוט, נכון? בתיאוריה זה כן. בפועל, מסתבר שאנשים לא אוהבים שנתבעים אותם. עוד מתברר כי בעיני נתבעים רבים, סחבת תביעה היא הגנה בת קיימא. בדיוק כפי שאתה עשוי להימנע מבשורות רעות בחיים, נאשמים נוטים להימנע משרתי תהליכים. לאחר שהוגש נאשם, המשמעות היא שההליך השיפוטי מתחיל. למרבה הצער, זה אומר שלנאשמים יש תמריץ לצאת "מהרשת". למרות שכל מדינה היא שונה, חוק ההגשה של ההליך התפתח כך: הדרך האידיאלית וההוגנת ביותר להודיע ​​לאדם על תביעה היא להעביר את המסמכים לנתבע ביד אדם אחר, ולהיות בעל הוכחה כלשהי לכך שהאדם היה הנאשם. שירות אישי לא תמיד אפשרי, מסיבות ברורות. לכן, החוק היה צריך לפתח שיטות שירות חלופיות, אך לאזן בזהירות את זכותו של נתבע לקבל הודעה על תביעה משפטית, מול גישה של תובע חרוץ לבית המשפט אם נתבע נמנע מהבלתי נמנע. עד כמה שהדואר האמריקאי אמין, דואר רגיל אינו צורה אמינה של הגשת ניירות. לא בגלל שאי אפשר לסמוך על הדוורים; הם יכולים. לא שלג, לא גשם, לא חום ולא אפלולי לילה, לא ימנעו מהם למסור את הניירות האלה. במקום זאת, אי אפשר לסמוך על הנאשמים - לא רגע, כל האנושות. כל אחד מאיתנו התעלם מהדואר או אפילו העמיד פנים שלא קיבלנו אותו. הנאשמים אינם שונים. צורה אחת של שירות חלופי היא שירות "מסמר ודואר". המשמעות היא שאתה לוקח פטיש ומסמר, ומסמר את הניירות לדלת הכניסה של הנתבע. הבעיה בכך היא שהרבה נאשמים הם נוודים מטבעם. זה שאתה מוצא בית שנאשם שהה בו, לא אומר שהוא יחזור לשם בקרוב. צורה נוספת, אפילו מוזרה יותר, של "שירות" היא שירות לפי פרסום. זו פיקציה משפטית כמעט מצחיקה. אם אינך יכול למצוא נאשם, שופט עשוי לתת לך לכהן על ידי פרסום. זה אומר שתובע יכול להוציא מודעה בגופן של חמש נקודות למשך שבוע בפרסום לא ברור, בהזדמנות שלא תקרא את המודעות המסווגות של Secaucus Law Journal ומחפש תביעות נגדך. עד כמה שזה נשמע מצחיק כמו לשרת מישהו על ידי ציוץ בטוויטר, זה לפחות רציונלי יותר מהשיטה המיושנת הזו. עם סומק ראשון, נראה שהרעיון של שירות על ידי פייסבוק פוגע ברעיונות המסורתיים של הבטחת הודעה לנאשם על תיק נגדו. אולם כשמדובר בהגשת ניירות, "מסורתי" לא בהכרח אומר "טוב". שירות על ידי פרסום או מסמר נייר לדלת דירה ריקה הוא בקושי אמין; זה רק שירות של מוצא אחרון. לאותם אנשים שחוששים שהגשת עיתונים תהפוך להכרזה בפייסבוק בפיד החדשות, יחד עם התמונות של ארוחת ערב או חתלתולים, כדי שיעשו לייק על ידי כל ה"חברים" המתבוננים שלך, אנחנו לא ממש שם... . עדיין. בעוד שהצורות הוותיקות יותר של שירות חלופי היו ציבוריות, רוב השירות האלקטרוני בא בצורה של דואר אלקטרוני. כאשר אימייל אינו זמין, מדובר בהודעות פרטיות של פייסבוק, שאמורות להיות פרטיות כמו דוא"ל. זו צורת השירות המאושרת על ידי בית המשפט כאן. אז בינתיים, אנחנו לא ממש מפרסמים תביעות באינסטגרם... אבל לא הייתי פוסל את זה בעתיד. שירות מקוון עשוי להיות גבול חדש, אבל זה לא דבר בלתי רגיל. רובנו קיימים עכשיו יותר באינטרנט מאשר אנחנו "גרים" בדירה מסוימת, או במרתף של אמא. כמעט לכל אחד יש טלפון או גישה לאינטרנט. לא לכולם יש חוזה שכירות או משכנתא. בנוסף, לשירות מקוון יש יתרון נוסף של מעקב. תאמין לי, איפשהו, מחשב כלשהו כבר רשם את העובדה שקראת את המאמר הזה, כמה זמן קראת אותו, ואפילו כמה למטה גללת לפני שהשתעממת וירדת מהכתבה (תודה שעדיין כאן, דרך אגב ). במובן מסוים, אולי השירות המקוון הגיע זמן רב. אתה יכול להריץ על שרת תהליך לזמן מה, אבל במוקדם או במאוחר, כולנו צריכים לחזור לאינטרנט -- ואף אדם לא יכול להריץ דוא"ל.
בית משפט התיר לאישה להגיש מסמכי גירושין באמצעות פייסבוק.
דני צ'וואלוס: למה לא לתת לאנשים להימצא באמצעות המדיה החברתית?