(CNN)This is a difficult but necessary thing to say: Incidents of police-involved killings and assaults on unarmed African-Americans are unlikely to end soon. That's partly because police brutality is neither new nor reflective of a "moment." And it's also because we have not yet shown the resolve needed to end it. This is a reality we must face if we are going to reverse course from what has become a national crisis. The peaceful protests that were followed by outbreaks of violence in Baltimore this week have underscored the danger of ignoring the crisis -- as frustration and impatience with the status quo boils over. The violent response of police officers to unarmed African-Americans is a decades-long phenomenon that has too often been dismissed as "race card" politics and black grievance. But this year's spate of killings and assaults, from Ferguson, Missouri, to North Charleston, South Carolina, to most recently Baltimore, are part of a deadly continuum of conduct that has created a well of resentment and anger in the  African-American community. So what makes now different? The advent of cell phone cameras and social media has for the first time allowed average citizens to document police brutality routinely and to disseminate these images nationally. As a result, it is no longer possible for officials and commentators to downplay or deny the existence of police brutality against unarmed African-Americans as has happened in the past. To call this ugly and unrelenting wave of police violence against unarmed African-Americans a national crisis is not an exaggeration -- we are losing the confidence of a generation of young people who no longer believe in the legitimacy or credibility of our law enforcement and the justice system that underpins it. A true democracy draws its strength from the confidence of its citizens in the bedrock institutions. The loss of that confidence threatens the very foundation of our legal system. How do we face this crisis? First, we must recognize that there are no quick fixes. The culture of policing in cities such as New York and Baltimore has developed over decades. Policing is a job passed down through families in which law enforcement norms and narratives are shared around the dinner table as much as in the station house. To subvert that culture will require vigorous, targeted and consistent training. That training must include a focus on managing implicit bias, encounters with the mentally ill and how best to de-escalate encounters with members of the community, especially young people. Training must be accompanied by supervision and accountability for officers who fail to conform their behavior to training principles. President Barack Obama is right when he reminds us that policing, like education, is a function of state and local government. And it's true that his options are limited. And yet the federal government has proven to be quite adept at influencing education policy in states and cities. How? By conditioning federal funds on compliance with federal standards. In contrast, while the Department of Justice provides more than $1 billion annually in grants to police departments across the country, those funds are provided free from obligations that awardees adopt federal standards on training, data collection or other measures with an explicit anti-racial bias focus. That must change. Also, the Civil Rights Division of the Justice Department must be properly funded to investigate any police departments suspected of engaging in a pattern and practice of discrimination. Such investigations doubled to more than 20 under Attorney General Eric Holder, but given the nearly 30,000 police departments spread across the country, this is woefully inadequate. It's been reported that nearly every investigation conducted by the department has resulted in a finding of a pattern and practice of discrimination. The results in places such as Seattle and Cincinnati, where the departments worked with local officials to negotiate changes to local police practices, are promising. But the $12 million currently allocated to these investigations nationwide is a shameful pittance. Much has been made of rogue police officers, "bad apples" and other aberrant actors in the criminal justice system. They undoubtedly exist. But the failure of local law enforcement leadership to vigorously and aggressively discipline, punish and, where appropriate, remove those officers from police forces around the country has allowed the bad apples to spoil the whole bunch. There must be zero tolerance for racism, brutality and corruption in police departments. Making this change will require law enforcement to value the integrity of the badge over the unquestioning solidarity that has too often resulted in the protection of officers who have committed egregious acts. Yet until police officers come to expect swift and certain punishment for violating their oath to protect and serve, we are unlikely to see a real decrease in incidents of racially motivated police brutality. Ultimately, the crisis we face presents an opportunity to rethink policing in this country fundamentally, including who we decide to recruit to serve. Former Baltimore Police Commissioner Leonard Hamm, for example, has told me he was always skeptical of new police recruits who expressed a desire to become narcotics or homicide detectives. That thinking reflects a spirit of adventure, he told me, rather than a spirit of service. Hamm is right -- policing is, at its core, a service profession. Those we select for this difficult and dangerous job should not only demonstrate mental toughness, courage and smarts, but also integrity, maturity, empathy and a commitment to the communities they serve. A national crisis requires a national response, and that means that federal, state and local law enforcement leaders and organizations must honestly and aggressively move to end police brutality. Until we see that kind of wholesale engagement, the lives of innocent people -- and the integrity of our legal system -- hangs in the balance.
Sherrilyn Ifill: Police violence against unarmed African-Americans is a national crisis .
U.S. policing needs dramatic overhaul, she says .
(CNN) זה דבר שקשה אך הכרחי לומר: אירועי הרג מעורבים במשטרה והתקפות על אפרו-אמריקאים לא חמושים לא צפויים להסתיים בקרוב. זה בין השאר משום שאלימות משטרתית אינה חדשה ואינה משקפת "רגע". וזה גם בגלל שעדיין לא הראינו את הנחישות הדרושה כדי לסיים את זה. זו מציאות שאנחנו חייבים להתמודד איתה אם אנחנו מתכוונים להפוך את המסלול ממה שהפך למשבר לאומי. ההפגנות השלוות שבאו בעקבות התפרצויות האלימות בבולטימור השבוע הדגישו את הסכנה בהתעלמות מהמשבר - שכן תסכול וחוסר סבלנות מהסטטוס קוו רותחים. התגובה האלימה של שוטרים לאפרו-אמריקאים לא חמושים היא תופעה בת עשרות שנים שלעתים קרובות מדי נדחתה כפוליטיקה של "כרטיס מירוץ" וכטרוניות שחורות. אבל מבול ההרג והתקיפות השנה, מפרגוסון, מיזורי, לצפון צ'רלסטון, דרום קרוליינה ועד לאחרונה בולטימור, הם חלק מרצף קטלני של התנהלות שיצר באר של טינה וכעס בקהילה האפרו-אמריקאית. אז מה עושה עכשיו שונה? הופעתן של מצלמות הטלפונים הסלולריים והמדיה החברתית אפשרה לראשונה לאזרחים ממוצעים לתעד את האלימות המשטרתית באופן שגרתי ולהפיץ את התמונות הללו ברחבי הארץ. כתוצאה מכך, לא ניתן עוד לפקידים ולפרשנים להמעיט או להכחיש את קיומה של אכזריות משטרתית נגד אפרו-אמריקאים לא חמושים כפי שקרה בעבר. לקרוא לגל המכוער והבלתי פוסק הזה של אלימות משטרתית נגד אפרו-אמריקאים לא חמושים משבר לאומי זו לא הגזמה - אנחנו מאבדים את הביטחון של דור של צעירים שכבר אינם מאמינים בלגיטימיות או באמינות של רשויות אכיפת החוק והחוק שלנו. מערכת המשפט שעומדת בבסיסה. דמוקרטיה אמיתית שואבת את כוחה מאמון אזרחיה במוסדות הסלע. אובדן האמון הזה מאיים על בסיס מערכת המשפט שלנו. איך אנחנו מתמודדים עם המשבר הזה? ראשית, עלינו להכיר בכך שאין תיקונים מהירים. תרבות השיטור בערים כמו ניו יורק ובולטימור התפתחה במשך עשרות שנים. שיטור הוא עבודה שעוברת דרך משפחות שבה נורמות ונרטיבים של אכיפת החוק חולקים סביב שולחן האוכל כמו בבית התחנה. כדי לערער את התרבות הזו ידרוש הכשרה נמרצת, ממוקדת ועקבית. הכשרה זו חייבת לכלול התמקדות בניהול הטיה מרומזת, מפגשים עם חולי נפש וכיצד ניתן להפחית את ההסלמה במפגשים עם חברי הקהילה, במיוחד צעירים. הכשרה חייבת להיות מלווה בפיקוח ואחריות על קצינים שאינם מצליחים להתאים את התנהגותם לעקרונות ההכשרה. הנשיא ברק אובמה צודק כשהוא מזכיר לנו ששיטור, כמו חינוך, הוא פונקציה של השלטון המקומי והמדינה. ונכון שהאפשרויות שלו מוגבלות. ועדיין, הממשל הפדרלי הוכיח את עצמו כמיומן למדי בהשפעה על מדיניות החינוך במדינות וערים. אֵיך? על ידי התניה של קרנות פדרליות בעמידה בתקנים פדרליים. לעומת זאת, בעוד שמשרד המשפטים מספק יותר ממיליארד דולר מדי שנה במענקים למחלקות המשטרה ברחבי המדינה, הכספים הללו ניתנים ללא התחייבויות שמקבלי הפרס מאמצים סטנדרטים פדרליים לגבי הכשרה, איסוף נתונים או אמצעים אחרים עם הטיה אנטי-גזעית מפורשת מוֹקֵד. זה חייב להשתנות. כמו כן, אגף זכויות האזרח במשרד המשפטים חייב להיות ממומן כראוי כדי לחקור כל מחלקות משטרה החשודות במעורבות בדפוס ובנוהג של אפליה. חקירות כאלה הוכפלו ליותר מ-20 תחת היועץ המשפטי לממשלה אריק הולדר, אבל בהתחשב בכמעט 30,000 מחלקות המשטרה הפרוסות ברחבי המדינה, זה לא מספיק. דווח כי כמעט כל חקירה שנערכה על ידי המחלקה הביאה לממצא של דפוס ופרקטיקה של אפליה. התוצאות במקומות כמו סיאטל וסינסינטי, שבהם עבדו המחלקות עם גורמים מקומיים כדי לנהל משא ומתן על שינויים בשיטות המשטרה המקומיות, מבטיחות. אבל 12 מיליון הדולרים המוקצים כיום לחקירות אלה בפריסה ארצית הם זילות בושה. הרבה עלה על שוטרים נוכלים, "תפוחים רעים" ושחקנים חריגים אחרים במערכת המשפט הפלילי. אין ספק שהם קיימים. אבל הכישלון של הנהגת אכיפת החוק המקומית להטיל משמעת נמרצת ואגרסיבית, להעניש, ובמידת הצורך, להרחיק את אותם שוטרים מכוחות המשטרה ברחבי הארץ, אפשרה לתפוחים הרעים לקלקל את כל החבורה. חייבת להיות אפס סובלנות לגזענות, אכזריות ושחיתות במחלקות המשטרה. ביצוע שינוי זה ידרוש מרשויות אכיפת החוק להעריך את שלמות התג על פני הסולידריות הבלתי מעורערת שהביאה לעתים קרובות מדי להגנה על קצינים שביצעו מעשים קשים. עם זאת, עד שהשוטרים יצפו לעונש מהיר ובטוח על הפרת שבועתם להגן ולשרת, לא סביר שנראה ירידה ממשית בתקריות של אלימות משטרתית על רקע גזעני. בסופו של דבר, המשבר שעומד בפנינו מהווה הזדמנות לחשוב מחדש על השיטור במדינה הזו באופן יסודי, כולל את מי שאנו מחליטים לגייס לשרת. נציב משטרת בולטימור לשעבר, לאונרד האם, למשל, אמר לי שהוא תמיד היה סקפטי לגבי מגויסים משטרתיים חדשים שהביעו רצון להפוך לבלשי סמים או רצח. החשיבה הזו משקפת רוח של הרפתקה, הוא אמר לי, ולא רוח של שירות. האם צודק - שיטור הוא, בבסיסו, מקצוע שירות. אלה שאנו בוחרים לעבודה הקשה והמסוכנת הזו צריכים לא רק להפגין קשיחות נפשית, אומץ וחכמה, אלא גם יושרה, בגרות, אמפתיה ומחויבות לקהילות שהם משרתים. משבר לאומי דורש תגובה לאומית, ומשמעות הדבר היא שמנהיגי וארגוני אכיפת החוק הפדרליים, הממלכתיים והמקומיים חייבים לפעול בכנות ובאגרסיביות כדי לשים קץ לאכזריות המשטרה. עד שנראה סוג כזה של מעורבות סיטונאית, חייהם של אנשים חפים מפשע - ושלמות המערכת המשפטית שלנו - תלויים על הכף.
שרילין איפיל: אלימות משטרתית נגד אפרו-אמריקאים לא חמושים היא משבר לאומי.
השיטור האמריקאי זקוק לשיפוץ דרמטי, היא אומרת.