It is seen as extremely rude in most human societies, but it appears apes also use whispers to pass on information they do not want others to hear. Gibbons - better known for their deafening songs that reverberate around the forests they inhabit - have been found to regularly use the secretive form of communication. The apes, which are found in the forest of south east Asia, produce a variety of soft call types, known as 'hoos', that are almost inaudible to the human ear. Scroll down for video . Lars gibbons like this one in Khao Yai National Park Thailand use soft 'hoo' calls that are similar to whispers . Yet scientists have found the animals use these whispers to communicate specific information to each other about predators, foraging and when meeting neighbours. The researchers found that predator 'hoos' in particular were produced at frequencies well below the threshold of hearing for eagles and other birds of prey. A dictionary that decodes the calls produced by gibbons is being developed by scientists. Researchers at Wisconsin University in Madison have been using computer algorithms to analyse the whoops and songs produced by the apes. Gibbons singing usually consists of a crescendo of notes, particularly in response to predators. This usually starts with a series of soft 'hoo' noises that are only audible at close range but this rapidly grows to become much louder. In most studied cases these songs are produced in response to predators but they also duet together in social song. This suggests the quiet calls were designed to alert other gibbons nearby without alerting the raptors. Similarly biologists studying lar gibbons found they used a different whisper call to when a tiger or leopard was in the area. Dr Esther Clarke, who led the research at the University of Durham, said the findings could also help to provide valuable clues about human speech evolved and perhaps even why humans began using whispers. She told Mail Online: '(Hoo calls) have been overlooked in favour of the more conspicuous songs. 'We just didn't know they were using context-specific calls at close range. 'It opens up the possibility that their vocal repertoire is much larger than we previously imagined.' She added: 'These animals are extraordinarily vocal creatures and give us the rare opportunity to study the evolution of complex vocal communication in a non-human primate. 'In the future, gibbon vocalisations may reveal much about the processes that shape vocal communication, and because they are an ape species, they may be one of our best hopes at tracing the evolution of human communication.' Gibbons have one of the loudest calls in the natural world, creating whoops that can travel for miles through the dense forests where they live. Most research until now has concentrated on their loud songs which the animals use to communicate with each other over long distances. However, Dr Clarke and her team, whose work is published in the journal BMC Evolutionary Biology, decided to focus on the softer hoo call types. While these calls have been known about since the 1940s, they have not been studied in detail due to their low volume and because they are almost indistinguishable to the human ear. Lar gibbons used hoo calls to warn each other of predators but also during more intimate moments like this . The researchers used models like of this snake to test whether certain hoo calls were specific to predators . Different hoo calls appeared to be related to the activity the gibbons were taking part in like foraging (above) Using modern recording technology and computer analysis, Dr Clarke and her colleagues have been able to detect subtle differences in frequency, pitch, length and volume of these calls. They recorded 450 hoo sounds and found there were six different types of calls being produced by the gibbons. The researchers have been able to identify which of these calls are associated with particular situations. The researchers spent almost four months following lar gibbons around the forests of Mo Singto in Khao Yai National Park, north east Thailand recording their calls and behaviour. They found that the gibbons produced individual hoo calls in different situations, including when they were foraging, when they encountered neighbours, during duet songs between paired mates and when they detected predators. This model of a bird of prey produced short, low frequency and extremely quiet calls from the gibbons . This model of a leopard also produced low frequency and quiet calls from the gibbons when they spotted it . The researchers used a series of models of predators to test whether the calls were associated with specific predators. They found raptor hoos were less intense, shorter, lower pitch and had a small frequency span. They were the least audible of the calls. Raptors hear best in the 1-4kHz range while the gibbon hoos were consistently below the 1kHz threshold. Tiger and leopard hoos were similar, suggesting that callers perceived these two predators as belonging to the same ‘big cat’ class. While both gibbon sexes displayed similar hoo calls, female calls were lower in frequency than male ones. The researchers say this is surprising, as among mammals, males tend to have lower frequency voices than females. Females also typically did not produce hoo vocalisations when encountering neighbours and often remained passive. This video shows a white handed gibbon singing the more distinctive and audible calls while in a zoo enclosure . Males, however, often interacted with neighbouring individuals. The gibbons also seemed to use whispering during more intimate moments - much like humans do too. Writing in the journal BMC Evolutionary Biology, Dr Clarke and her colleagues said: 'Duet hoos tended to be higher in frequency than the other contexts, significantly so when compared with feeding,leopard, tiger and raptor hoos and raptor and tiger hoos.' The researchers say the study is of direct relevance for the on-going debate about the evolution of human speech. Researchers say the findings could shed light on the evolution of human speech and why we began whispering . The ability to produce calls that are context-specific is necessary for communication to direct the attention of others. This behaviour appears to be widespread and was likely present in the ancestor of modern primates and humans. The acoustic variation seen in gibbon hoos in particular may be similar to human speech, in which subtle acoustic parameters, like pitch, can be important carriers of meaning. Chimpanzees bash out distinctive drum solos on the roots of trees as a form of 'signature' and to tell others in their group where they are. Biologists studying the primates have found over the years that male chimps grip the buttresses of tree roots with their hands and beat them with their feet. The noises produced - which is normally accompanied with loud hooting -  are known as pant calls, and can be heard more than half a mile (1km) away, even in the dense jungle. But now one group of scientists studying the animal in the Sonso Community in the Budongo Forest in Uganda, have found that this drumming contains distinctive rhythmic patterns that can be used to identify a specific individual. Each male used a different number of beats and used a style of doublets and pauses that was distinct to them. The researchers also discovered that the chimps tended to use drumming far more often when their group was travelling. They believe this may help keeps tabs on an individual's whereabouts.
Biologists at Durham University spent four months recording gibbon calls .
They recorded gibbons making 450  'hoo' calls from 25 animals that were impossible to distinguish with the human ear and were often inaudible .
Each call was found to relate to different contexts like foraging, meeting neighbours, singing to mates or warning others about a predator nearby .
Hoos about birds of prey were the quietest so not to alert the predators .
זה נתפס כגס מאוד ברוב החברות האנושיות, אבל נראה שגם קופי אדם משתמשים בלחישות כדי להעביר מידע שהם לא רוצים שאחרים ישמעו. גיבונס - הידוע יותר בזכות השירים מחרישי האוזניים שלהם המהדהדים סביב היערות שהם גרים בהם - נמצא כי משתמשים בקביעות בצורת התקשורת החשאית. הקופים, שנמצאים ביער של דרום מזרח אסיה, מייצרים מגוון סוגי קריאות רכים, הידועים בשם 'הוס', שכמעט ואינם נשמעים לאוזן האנושית. גלול למטה לסרטון. גיבונים של לארס כמו זה בפארק הלאומי קאו יאי בתאילנד משתמשים בקריאות 'הו' רכות הדומות ללחישות. עם זאת, מדענים גילו שבעלי החיים משתמשים בלחשושים אלה כדי להעביר מידע ספציפי זה לזה על טורפים, חיפוש מזון וכאשר הם נפגשים עם שכנים. החוקרים מצאו כי "חופות" טורפים במיוחד נוצרו בתדרים הרבה מתחת לסף השמיעה של נשרים ועופות דורסים אחרים. מילון שמפענח את השיחות המיוצרות על ידי גיבונים נמצא בפיתוח על ידי מדענים. חוקרים מאוניברסיטת ויסקונסין במדיסון השתמשו באלגוריתמים ממוחשבים כדי לנתח את האופס והשירים שהפיקו הקופים. שירת הגיבונים מורכבת בדרך כלל מקרשנדו של תווים, במיוחד בתגובה לטורפים. זה מתחיל בדרך כלל בסדרה של רעשי 'הו' רכים שנשמעים רק מטווח קרוב, אבל זה גדל במהירות ומתגבר בהרבה. ברוב המקרים שנחקרו השירים הללו מופקים בתגובה לטורפים אך הם גם דואטים יחד בשירה חברתית. זה מצביע על כך שהשיחות השקטות נועדו להזהיר גיבונים אחרים בקרבת מקום מבלי להזהיר את הדורסים. באופן דומה ביולוגים שחקרו את הגיבונים לאר גילו שהם השתמשו בקריאת לחישה אחרת כשנמר או נמר היו באזור. ד"ר אסתר קלארק, שהובילה את המחקר באוניברסיטת דורהאם, אמרה שהממצאים יכולים גם לעזור לספק רמזים חשובים לגבי הדיבור האנושי שהתפתח ואולי אפילו מדוע בני אדם החלו להשתמש בלחישות. היא אמרה למייל אונליין: '(שיחות הו) התעלמו לטובת השירים הבולטים יותר. "פשוט לא ידענו שהם משתמשים בשיחות ספציפיות להקשר מטווח קרוב. 'זה פותח את האפשרות שהרפרטואר הווקאלי שלהם גדול בהרבה ממה שדמיינו בעבר'. היא הוסיפה: 'החיות האלה הן יצורים קוליים בצורה יוצאת דופן ונותנות לנו את ההזדמנות הנדירה לחקור את האבולוציה של תקשורת קולית מורכבת בפרימאט לא אנושי. "בעתיד, קולות גיבונים עשויים לחשוף הרבה על התהליכים שמעצבים את התקשורת הקולית, ומכיוון שהם מין קוף, הם עשויים להיות אחת התקוות הטובות ביותר שלנו במעקב אחר התפתחות התקשורת האנושית." לגיבונים יש את אחת הקריאות הקולניות ביותר בעולם הטבע, ויוצרות אופס שיכולים לעבור קילומטרים דרך היערות העבותים שבהם הם חיים. רוב המחקרים עד כה התרכזו בשירים הרועשים שלהם שבהם החיות משתמשות כדי לתקשר ביניהן לאורך מרחקים ארוכים. עם זאת, ד"ר קלארק והצוות שלה, שעבודתם מתפרסמת בכתב העת BMC Evolutionary Biology, החליטו להתמקד בסוגי שיחות hoo הרכים יותר. אמנם שיחות אלו ידועות מאז שנות ה-40, אך הן לא נחקרו בפירוט בשל עוצמת הקול הנמוכה שלהן ומשום שכמעט ולא ניתן להבחין בהן לאוזן האנושית. ג'יבונים לאר השתמשו בקריאות הו כדי להזהיר זה את זה מפני טורפים, אבל גם ברגעים אינטימיים יותר כמו זה. החוקרים השתמשו במודלים כמו של הנחש הזה כדי לבדוק אם קריאות hoo מסוימות היו ספציפיות לטורפים. נראה כי שיחות hoo שונות קשורות לפעילות שהגיבונים לקחו בה חלק כמו חיפוש מזון (לעיל) באמצעות טכנולוגיית הקלטה מודרנית וניתוח ממוחשב, ד"ר קלארק ועמיתיה הצליחו לזהות הבדלים עדינים בתדירות, גובה הצליל, האורך והנפח של השיחות הללו. הם הקליטו 450 צלילי הו ומצאו שיש שישה סוגים שונים של שיחות שהופקו על ידי הגיבונים. החוקרים הצליחו לזהות אילו מהשיחות הללו קשורות למצבים מסוימים. החוקרים בילו כמעט ארבעה חודשים בעקבות ג'יבונים סביב יערות מו סינגטו בפארק הלאומי קאו יאי, צפון מזרח תאילנד, כשהם מתעדים את שיחותיהם והתנהגותם. הם גילו שהגיבונים יצרו קריאות הו בודדות במצבים שונים, כולל כשהם חיפשו מזון, כשנתקלו בשכנים, במהלך שירי דואט בין בני זוג זוגיים וכאשר זיהו טורפים. דגם זה של ציפור דורס הפיק קריאות קצרות, בתדירות נמוכה ושקטות במיוחד מהגיבונים. הדגם הזה של נמר הפיק גם קריאות שקטות בתדירות נמוכה מהגיבונים כשהם הבחינו בו. החוקרים השתמשו בסדרה של מודלים של טורפים כדי לבדוק אם הקריאות היו קשורות לטורפים ספציפיים. הם גילו כי פרסות דורסים היו פחות אינטנסיביות, קצרות יותר, גובה צליל נמוך יותר ובעל טווח תדרים קטן. הן היו הכי פחות נשמעות מבין השיחות. עופות דורסים שומעים הכי טוב בטווח של 1-4kHz בעוד שה-gibbon hoos היו בעקביות מתחת לסף 1kHz. טיגריס ונמר היו דומים, מה שמצביע על כך שהמתקשרים תפסו את שני הטורפים האלה כשייכים לאותו מעמד 'חתול גדול'. בעוד ששני המינים של הגיבון הציגו שיחות hoo דומות, שיחות נשים היו בתדירות נמוכה יותר מאשר שיחות גברים. החוקרים אומרים שזה מפתיע, שכן בקרב יונקים, זכרים נוטים לקבל קולות בתדירות נמוכה יותר מאשר נקבות. גם נקבות בדרך כלל לא הפיקו קולות hoo כאשר נתקלו בשכנים ולעיתים קרובות נשארו פסיביות. סרטון זה מציג גיבון לבן שר את הקריאות היותר ייחודיות ונשמעות בעודו במתחם גן חיות. זכרים, לעומת זאת, קיימו לעתים קרובות אינטראקציה עם אנשים שכנים. נראה שהגיבונים גם השתמשו בלחישה ברגעים אינטימיים יותר - בדומה לבני אדם. כשכתבו בכתב העת BMC Evolutionary Biology, אמרו ד"ר קלארק ועמיתיה: "דואטים נטו להיות גבוהים יותר בתדירות בהקשרים האחרים, באופן משמעותי בהשוואה להאכלה, נמר, נמר ועוף דורס ודורס וטיגריס." החוקרים אומרים שלמחקר יש רלוונטיות ישירה לוויכוח המתמשך על התפתחות הדיבור האנושי. חוקרים אומרים שהממצאים יכולים לשפוך אור על התפתחות הדיבור האנושי ומדוע התחלנו ללחוש. היכולת להפיק שיחות ספציפיות להקשר נחוצה כדי שהתקשורת תפנה את תשומת הלב של אחרים. נראה כי התנהגות זו נפוצה והייתה קיימת ככל הנראה באב הקדמון של הפרימטים ובני האדם המודרניים. הווריאציה האקוסטית הנראית בגיבון hoos בפרט עשויה להיות דומה לדיבור אנושי, שבו פרמטרים אקוסטיים עדינים, כמו גובה הצליל, יכולים להיות נושאי משמעות חשובים. שימפנזים מתנפצים על סולו תופים ייחודי על שורשי העצים כצורה של 'חתימה' וכדי לספר לאחרים בקבוצתם היכן הם נמצאים. ביולוגים שחקרו את הפרימטים מצאו במהלך השנים ששימנזים זכרים אוחזים בידיהם את משענות שורשי העצים ומכים אותם ברגליהם. הרעשים המופקים - שבדרך כלל מלווה בצריקות חזקות - ידועים כקריאות התנשפות, וניתן לשמוע אותם במרחק של יותר מקילומטר אחד (ק"מ אחד) משם, אפילו בג'ונגל הצפוף. אבל כעת קבוצה אחת של מדענים שחוקרת את החיה בקהילת סונסו ביער בודונגו באוגנדה, גילתה שהתיפוף הזה מכיל דפוסים קצביים ייחודיים שניתן להשתמש בהם כדי לזהות אדם ספציפי. כל זכר השתמש במספר שונה של פעימות והשתמש בסגנון של כפילות והפסקות שהיה נבדל לו. החוקרים גם גילו שהשימפנזים נטו להשתמש בתיפוף לעתים קרובות יותר כאשר הקבוצה שלהם נסעה. הם מאמינים שזה עשוי לעזור לעקוב אחר מקום הימצאו של אדם.
ביולוגים מאוניברסיטת דורהאם בילו ארבעה חודשים בהקלטת שיחות גיבון.
הם הקליטו גיבונים משמיעים 450 שיחות 'הו' מ-25 בעלי חיים שאי אפשר היה להבחין בהם באוזן האנושית ולעיתים קרובות לא נשמעו.
כל קריאה נמצאה קשורה להקשרים שונים כמו לחפש מזון, לפגוש שכנים, לשיר לבני זוג או להזהיר אחרים מפני טורף בקרבת מקום.
קולות של עופות דורסים היו השקטים ביותר כדי לא להזהיר את הטורפים.