(CNN)Hillary Clinton is finally announcing her candidacy for the 2016 presidential election. Although she has watched her standing in the polls sag in recent months, there is likely to be a boost in the days that follow the announcement. For Democrats, there is ample reason to be excited about Clinton's run for the presidency. She is certainly one of the strongest candidates in many decades. She brings to the table extensive political and policy experience, a combination of skills that is often lacking. She has been through some of the roughest partisan wars and emerged stronger than ever before. She has a keen sense about the nature of the modern news media, how to use it to her advantage and how to survive scandal frenzies. She is a hardened, tough partisan who will not shy away from Republican attack. Americans have many positive memories of Clinton name, given the booming economy of the late 1990s during Bill Clinton's presidency. If Hillary Clinton puts together an effective campaign, she could be unbeatable in the Democratic primaries as well as in the general election. However, during the buildup to her final decision, some of her weaknesses have also been exposed. Clinton doesn't want to end up like Vice President Al Gore in 2000. Although he did relatively well in the final election (with many Americans believing that he did actually defeat George W. Bush) he didn't generate much energy once the campaign started. Although he too was touted as a "perfect" candidate who was the ideal person for the job, something seemed stiff and inauthentic when he actually hit the trail. He seemed to freeze when the television cameras were rolling. Gore had trouble connecting with voters, and he seemed to remake his image constantly. His biggest asset ended up being that he was viewed as the inevitable nominee, rather than what he actually stood for. Clinton must avoid following Gore's path. She suffered this fate in the 2008 primaries and can't afford to do so again. She needs to do more than rest on the perception that her candidacy is inevitable and on her record of experience. That is not enough. More important is for her to put forth an exciting vision about what she would stand for in the White House. Voters thirst for signs of greatness when they pick their presidents, even if they are savvy enough to understand that the reality of a polarized Washington will probably limit her ability to achieve bold change. A recent story in The Washington Post suggests that her advisers are aware of this potential liability. After the announcement, they are going to avoid big rallies and events and instead concentrate on smaller events where she will meet with voters directly in states such as Iowa and New Hampshire. Clinton also will have to contend with doubts about her authenticity. In his first day on the campaign trail, Sen. Rand Paul immediately tapped into these concerns by raising questions about whether she could be trusted. That question has dogged the Clintons ever since they came onto the national political scene in the late 1980s. Their greatest virtue, their immense skills as politicians, has often come back to haunt them. Bill Clinton was attacked as "slick Willie" by members of both parties for the perception that he would say anything to win and Hillary Clinton has faced similar criticism. When she tried to distance herself from her vote for the use of force in Iraq, many Democrats didn't buy her critique of President George W. Bush's foreign policies and went for Barack Obama instead. When she conducted her "listening tour" of New York before running for the Senate, many voters saw it as a manufactured effort to hide the fact she was running for office as an outsider. When she explained that there was nothing to the recent stories about her use of a private email server rather than her State Department email, some felt that even if the story was relatively minor it indicated that she wasn't always telling us what she was really about. Even if she isn't hiding anything, she often gives that appearance. During the next few months, Clinton will also have to connect with her party's base. The ongoing speculation about Sen. Elizabeth Warren of Massachusetts has suggested that the most active part of the Democratic Party is not that enthused with Clinton's candidacy. While they will probably vote for her, they are not very motivated and don't trust that she will stand for Democratic values. She will need to address these concerns, not through her style but through her agenda. Voters will want to hear her talking about issues such as tougher financial regulation and policies to diminish economic inequality as well as her positions on race and policing. She will also need to make clear that she has heard voters on being too hawkish about going to war and give clear indications about how she would handle a nuclear agreement with Iran. Clinton will also have to contend with the gender bias that still exists in the electorate at large. Without any doubt she will be subject to questions and comments -- about her appearance, for instance -- that won't be aimed at male candidates. Part of her candidacy is itself an effort to break down these remaining vestiges of political sexism. But the struggle will be tough. Finally, and this relates to the last challenge, Clinton will have to contend with her husband. To be sure he can be an immense force on the campaign trail, one of the most compelling Democrats of our generation. But he can also be liability. As she learned in 2008, Bill Clinton is not always easy to control. When he speaks his mind, as he did in dismissive comments about Obama's candidacy, it can often work against her. The fund-raising records of the Clinton Foundation will also raise questions about conflict of interest, and ongoing stories about his personal life, as was the case when Monica Lewinsky returned to the media a few months ago, could re-emerge on the campaign trail. Whether that is fair or not is beside the point: Everything is fair game on the modern campaign trail. Hillary Clinton has the potential to be a hugely successful presidential candidate. But she and her campaign team will need to address the multiple questions and weaknesses that have become clear in recent months.
Julian Zelizer: Hillary Clinton has immense political and governmental experience .
He says she needs to make stronger connection to her party's base .
Clinton also needs to convince voters of her authenticity, Zelizer says .
(CNN) הילרי קלינטון סוף סוף מכריזה על מועמדותה לבחירות לנשיאות ב-2016. למרות שהיא ראתה את מעמדה בסקרים צונח בחודשים האחרונים, צפויה להיות דחיפה בימים שלאחר ההכרזה. עבור הדמוקרטים, יש מספיק סיבות להתרגש מהריצה של קלינטון לנשיאות. היא ללא ספק אחת המועמדות החזקים מזה עשורים רבים. היא מביאה לשולחן ניסיון פוליטי ומדיניות רב, שילוב של מיומנויות שלעתים קרובות חסר. היא עברה כמה ממלחמות הפרטיזנים הקשות ביותר והתגלתה חזקה מאי פעם. יש לה חוש חד לגבי אופייה של התקשורת החדשותית המודרנית, כיצד להשתמש בה לטובתה וכיצד לשרוד בטירוף שערוריות. היא פרטיזנית קשוחה וקשוחה שלא תירתע מהתקפה רפובליקאית. לאמריקאים יש הרבה זיכרונות חיוביים מהשם של קלינטון, לאור הכלכלה המשגשגת של סוף שנות ה-90 בתקופת הנשיאות של ביל קלינטון. אם הילרי קלינטון תרכיב קמפיין יעיל, היא עלולה להיות בלתי מנוצחת בפריימריז הדמוקרטיים כמו גם בבחירות הכלליות. עם זאת, במהלך ההצטברות להחלטתה הסופית, נחשפו גם כמה מחולשותיה. קלינטון לא רוצה לגמור כמו סגן הנשיא אל גור בשנת 2000. למרות שהוא הצליח יחסית בבחירות האחרונות (כאשר אמריקאים רבים האמינו שהוא אכן הביס את ג'ורג' וו. בוש) הוא לא ייצר הרבה אנרגיה לאחר הקמפיין התחיל. למרות שגם הוא הוכרז כמועמד "מושלם" שהיה האדם האידיאלי לתפקיד, משהו נראה נוקשה ולא אותנטי כשהוא באמת עלה על השביל. נראה היה שהוא קפא כשמצלמות הטלוויזיה התגלגלו. גור התקשה להתחבר לבוחרים, ונראה היה שהוא משחזר את תדמיתו ללא הרף. הנכס הגדול ביותר שלו בסופו של דבר היה בכך שהוא נתפס כמועמד הבלתי נמנע, ולא מה שהוא בעצם עמד בו. קלינטון חייבת להימנע מלכתחילה בדרכו של גור. היא ספגה את הגורל הזה בפריימריז של 2008 ואינה יכולה להרשות לעצמה לעשות זאת שוב. היא צריכה לעשות יותר מאשר לנוח על התפיסה שמועמדותה היא בלתי נמנעת ועל רקורד הניסיון שלה. זה לא מספיק. חשוב יותר שהיא תציג חזון מרגש לגבי מה היא תעמוד בבית הלבן. הבוחרים צמאים לסימני גדלות כשהם בוחרים בנשיאים שלהם, גם אם הם מבינים מספיק כדי להבין שהמציאות של וושינגטון המקוטבת כנראה תגביל את יכולתה להשיג שינוי נועז. מכתבה לאחרונה ב"וושינגטון פוסט" עולה שיועציה מודעים לחבות הפוטנציאלית הזו. לאחר ההכרזה, הם הולכים להימנע מעצרות ואירועים גדולים ובמקום זאת להתרכז באירועים קטנים יותר שבהם היא תיפגש עם מצביעים ישירות במדינות כמו איווה וניו המפשייר. קלינטון גם תצטרך להתמודד עם ספקות לגבי האותנטיות שלה. ביומו הראשון במסלול הקמפיין, הסנאטור ראנד פול קלט מיד את החששות האלה על ידי העלאת שאלות אם אפשר לסמוך עליה. השאלה הזו מלווה את הקלינטונים מאז שעלו לזירה הפוליטית הלאומית בסוף שנות ה-80. המעלות הגדולה ביותר שלהם, כישוריהם העצומים כפוליטיקאים, חזרו לא פעם לרדוף אותם. ביל קלינטון הותקף כ"ווילי חלקלק" על ידי חברי שתי המפלגות בגלל התפיסה שהוא יגיד הכל כדי לנצח והילרי קלינטון התמודדה עם ביקורת דומה. כאשר ניסתה להרחיק את עצמה מהצבעתה בעד שימוש בכוח בעיראק, דמוקרטים רבים לא קנו את הביקורת שלה על מדיניות החוץ של הנשיא ג'ורג' וו. בוש והלכו במקום זאת על ברק אובמה. כאשר ערכה את "סיבוב ההאזנה" שלה בניו יורק לפני שהתמודדה לסנאט, מצביעים רבים ראו בכך מאמץ מוצק להסתיר את העובדה שהיא מתמודדת לתפקיד כאאוטסיידר. כשהיא הסבירה שאין שום דבר בסיפורים האחרונים על השימוש שלה בשרת דוא"ל פרטי ולא בדוא"ל של משרד החוץ שלה, חלקם הרגישו שגם אם הסיפור היה מינורי יחסית זה הצביע על כך שהיא לא תמיד מספרת לנו מה היא באמת על אודות. גם אם היא לא מסתירה שום דבר, היא מרבה לתת את המראה הזה. במהלך החודשים הקרובים, קלינטון תצטרך גם להתחבר לבסיס מפלגתה. הספקולציות המתמשכות לגבי הסנאטורית אליזבת וורן ממסצ'וסטס העלתה שהחלק הפעיל ביותר של המפלגה הדמוקרטית לא כל כך מתלהב מהמועמדות של קלינטון. הם אמנם כנראה יצביעו עבורה, אבל הם לא בעלי מוטיבציה רבה ואינם סומכים על כך שהיא תעמוד על ערכים דמוקרטיים. היא תצטרך לטפל בחששות האלה, לא דרך הסגנון שלה אלא דרך האג'נדה שלה. הבוחרים ירצו לשמוע אותה מדברת על נושאים כמו רגולציה פיננסית קשוחה יותר ומדיניות להפחתת אי השוויון הכלכלי, כמו גם על עמדותיה לגבי גזע ושיטור. היא גם תצטרך להבהיר שהיא שמעה את המצביעים שהם ניצים מדי לגבי יציאה למלחמה ולתת אינדיקציות ברורות לגבי איך היא תתמודד עם הסכם גרעין עם איראן. קלינטון תיאלץ להתמודד גם עם ההטיה המגדרית שעדיין קיימת בקרב הבוחרים בכלל. ללא כל ספק היא תהיה נתונה לשאלות והערות - לגבי המראה שלה, למשל - שלא יכוונו למועמדים גברים. חלק מהמועמדות שלה היא עצמה מאמץ לשבור את השרידים הנותרים הללו של סקסיזם פוליטי. אבל המאבק יהיה קשה. לבסוף, וזה קשור לאתגר האחרון, קלינטון תיאלץ להתמודד עם בעלה. כדי להיות בטוח שהוא יכול להיות כוח עצום במסלול הקמפיין, אחד הדמוקרטים המשכנעים בדורנו. אבל הוא יכול גם להיות אחריות. כפי שלמדה ב-2008, לא תמיד קל לשלוט בביל קלינטון. כשהוא אומר את דעתו, כפי שעשה בהערות מזלזלות על מועמדותו של אובמה, זה יכול לעתים קרובות לפעול נגדה. רישומי גיוס הכספים של קרן קלינטון יעלו גם שאלות על ניגוד עניינים, וסיפורים מתמשכים על חייו האישיים, כפי שהיה כאשר מוניקה לוינסקי חזרה לתקשורת לפני מספר חודשים, עלולים לצוץ מחדש על מסלול הקמפיין . אם זה הוגן או לא, זה לא העניין: הכל הוא משחק הוגן במסלול הקמפיין המודרני. להילרי קלינטון יש פוטנציאל להיות מועמדת לנשיאות מצליחה מאוד. אבל היא וצוות הקמפיין שלה יצטרכו לטפל במספר השאלות והחולשות שהתבררו בחודשים האחרונים.
ג'וליאן זליזר: להילרי קלינטון יש ניסיון פוליטי וממשלתי עצום.
הוא אומר שהיא צריכה ליצור קשר חזק יותר לבסיס המפלגה שלה.
קלינטון גם צריכה לשכנע את הבוחרים באותנטיות שלה, אומר זליזר.