Last weekend, after a sunny day in the Borders, I posted this picture of myself on Twitter with the caption ‘Just met Nicola Sturgeon lookalike out canvassing!’ I admit, it wasn’t a particularly funny joke, but I had no idea of the outrage my light-hearted comment would provoke from the devoted followers of Scotland’s First Minister and the leader of the SNP. I was called ugly, vile, ‘someone who deserves to die’, and one wit even ‘hoped I would catch malaria’. In all, I’ve probably received more than 600 insults, and two days later they’re still coming. Luckily, I’ve got a thick skin, but whatever happened to free speech? In the knockabout atmosphere of an election campaign, everything is up for debate. Scroll down for video . Janet Street-Porter posted this picture on Twitter with the caption ‘Just met Nicola Sturgeon lookalike out canvassing!’ Both the Press and the public routinely talk about politicians in less-than-flattering terms, mocking their trendy (or spartan) kitchens, their silly casual clothes and their strange hairstyles, not to mention their attempts to eat a bacon sandwich, hug babies, cook a casual lunch or chuck a bowling ball — all in the name of a photo opportunity. The UK is home to a rich and raucous tradition of political satire, from 19th century caricaturists such as George Cruikshank and James Gillray, to more recent cartoonists Gerald Scarfe, Ralph Steadman and those in Private Eye magazine, as well as TV series such as Spitting Image, Mock The Week and Have I Got News For You. Most of our most successful comedians sneer at the party leaders. So you might imagine that the Scots could cope with a few harmless jibes about their own First Minister. Wrong, wrong, wrong. All the pollsters agree that the SNP is destined to win the vast majority of the seats (up to 50) North of the Border in the General Election, crushing the Tories and trouncing Labour. They already control the majority of votes in the Scottish Assembly. Could this surge of nationalism mean that Scotland is in danger of becoming another North Korea, a land where the ‘dear leader’ is sacrosanct, a figure on a pedestal, to be worshipped and admired — but never criticised? At the weekend, one commentator announced that ‘Scotland has fallen in love with Nicola — she is adored’. Indeed last night Ms Sturgeon was as feisty as ever in the leaders’ debate. My goodness, you certainly couldn’t say that about any party leader South of the Border, or in Wales. Despite all the photo calls at factories, in schools and cafes and villages halls, poll after poll shows that the public find most British politicians ‘out of touch’. Ed Miliband and Nick Clegg have ‘minus’ personal ratings, while even Ukip’s Nigel Farage, once the poster boy for the disaffected, could be in danger of losing his bid to become an MP in South Thanet. Janet Street-Porter said she had no idea of the outrage her 'light-hearted comment' would provoke from Nicola Sturgeon's (pictured) supporters . So how has Nicola Sturgeon become Teflon Woman, a person so perfect that a mere joke about her appearance means (according to her fans) I can no longer be considered a feminist? According to her followers, I am a traitor to my sex, a woman less attractive than Red Rum, a sub-human who should be neutered. It’s all beginning to sound like a repressive communist state. Sadly, some SNP supporters combine commendable patriotism with a deep-seated distrust of the English — not just the posh people from down here, but anyone born in the ‘wrong’ country. I first encountered this when I made an hour-long documentary for BBC Scotland last year, looking at voting intentions in the independence referendum. I love Scotland and have spent many happy weeks walking, working and fishing there, so making this film was a real pleasure. I talked to people of all persuasions in the Borders, the Central Belt between Glasgow and Edinburgh, and in the North-East. We went to inordinate lengths to present a scrupulously balanced film — but when it was transmitted, because I was born in England (and am actually half-Welsh) I was attacked in the Scottish Press, on Twitter and other social media for having the audacity to host a programme about ‘their’ country. Utter madness. Some SNP members are so consumed with themselves that all they want is people to agree with them, and sod everyone else. They are blinkered zealots incapable of reasoned debate. During their aggressive campaign for independence — which got the knockback by a sizeable margin, with 55 pc in favour of remaining in the UK — the Nationalists earned a reputation for ruthlessly attacking anyone who didn’t agree with them. The author J.K. Rowling was denounced as unpatriotic for daring to speak out in favour of Scotland remaining part of the UK. Dubbed the Tartan Taliban and the Cyber Nats, fanatical SNP followers use social media to ‘troll’ opponents, and anyone daring to criticise their leader. When the BBC political editor Nick Robinson reported from Scotland on the referendum last year, the Nationalists took such offence to what they regarded as his biased broadcasts that hundreds of marchers took to the streets carrying a huge banner with the words ‘Sack Nick “The Liar” Robinson, a totally corrupt journalist'. But they don’t stop at professional attacks. When Robinson announced a few weeks ago that he had a cancerous tumour on his lung, the Cyber Nats went straight on Twitter with comments such as ‘a bit of chemotherapy would do the biased Beeb man good’. In similar vein, after a Daily Mail writer published a profile of Nicola Sturgeon in these pages recently, he was attacked relentlessly online, and called a Nazi, racist scum, a vile bigot, a misogynist, and told to f*** off back to England. Many of those abusing him had a blue Nationalist ‘45’ logo on their Twitter feed, to represent the percentage who voted for independence last year. So what of the woman these people idolise as some great political saviour unlike any other figure in Britain today? Janet Street-Porter (right) asks how Nicola Sturgeon (left) has become 'a person so perfect that a mere joke about her appearance means (according to her fans) I can no longer be considered a feminist?' Consider the facts: Ms Sturgeon, just like Ed Miliband, has spent her whole life (apart from a brief period working as a solicitor) entirely engrossed in politics. Her husband and her former boyfriends and most of her friends all work for the SNP. Yet it is Ed Miliband, not Sturgeon, who gets derided for being ‘weird’ and having not experienced the real world. From 1992 onwards, she unsuccessfully stood for seat after seat in local and national elections, before eventually gaining a place in the Scottish Parliament via a quota system in 1999. She had a total image make-over in 2004 — hiring a stylist, changing her Krankies-style hairdo, losing weight and softening her approach. But make no mistake, she is as ruthless an operator as any other party leader. Her stated goal is Scottish independence, no matter what effect that might have on the rest of the UK, even though her party lost what was supposed to be a ‘once-in-a-generation’ vote on this issue last year. When questioned on television this week, she refused to rule out a second referendum in the very near future. When it comes to dealing with the deficit and setting out an economic strategy, Cameron, Miliband and Clegg have had their plans ruthlessly dissected. Sturgeon, however, based her sums on an oil boom that has failed to materialise, which has deprived the Scottish economy of billions of pounds of expected revenue. She wants Scotland to be responsible for raising its own taxes, but when an independent think-tank, the Institute For Fiscal Studies, looked at her plans for tax and spending and said they would result in a whopping £7.6 billion deficit, she described their findings as ‘irrelevant’. Yes, I admire Nicola Sturgeon’s tenacity, and I applaud any woman who rises to the top in her chosen profession. I know from experience just how tough that can be. Nevertheless, we find ourselves in the unenviable position of facing an election where a party that 60 million Britons cannot vote for — the SNP — could hold the balance of power at Westminster. It is a self-proclaimed ‘progressive’ party which hypocritically accepted £2.5 million of donations from Brian Souter, the Stagecoach boss who doesn’t believe in equal rights for gays. Does that make her any different to Ed Miliband, with his much-criticised relationships with the trade unions, or David Cameron with his cronies in Big Business? Voters in England can do nothing to stop the Sturgeon bandwagon gaining momentum — SNP membership has tripled in the past year, and it’s now the third-largest political party in the UK. But worrying questions remain about some of her followers. By trying to stifle debate and silence any jokes (no matter how feeble) about their leader, they are beginning to look more like fanatics than political supporters.
Janet Street-Porter joked about SNP leader Nicola Sturgeon on Twitter .
The journalist was called ugly, vile and 'someone who deserves to die'
Says worrying questions remain about some of the SNP leader's followers .
בסוף השבוע שעבר, אחרי יום שמשי בגבולות, פרסמתי את התמונה הזו שלי בטוויטר עם הכיתוב 'רק פגשתי את ניקולה סטרג'ון דומה לציור!' אני מודה שזו לא הייתה בדיחה מצחיקה במיוחד, אבל לא היה לי מושג על כך. הזעם שהערה הקלילה שלי תעורר בקרב חסידיו המסורים של השר הראשון של סקוטלנד ומנהיג ה-SNP. קראו לי מכוער, שפל, 'מישהו שמגיע לו למות', ושנינות אחת אפילו 'קיוויה שאחטוף מלריה'. בסך הכל, כנראה קיבלתי יותר מ-600 עלבונות, וכעבור יומיים הם עדיין מגיעים. למזלי, יש לי עור עבה, אבל מה קרה לחופש הביטוי? באווירה של מערכת בחירות, הכל נתון לוויכוח. גלול למטה לסרטון. ג'נט סטריט-פורטר פרסמה את התמונה הזו בטוויטר עם הכיתוב 'רק פגשתי את ניקולה סטרג'ון דומה בעבודות ציור!' גם העיתונות וגם הציבור מדברים באופן שגרתי על פוליטיקאים במונחים פחות מחמיאים, לועגים למטבח האופנתי (או הספרטני) שלהם, שלהם. בגדי קז'ואל מטופשים והתסרוקות המוזרות שלהם, שלא לדבר על הניסיונות שלהם לאכול כריך בייקון, לחבק תינוקות, לבשל ארוחת צהריים מזדמנת או לזרוק כדור באולינג - הכל בשם הזדמנות צילום. בריטניה היא ביתם של מסורת עשירה וצועקת של סאטירה פוליטית, החל מקריקטוריסטים מהמאה ה-19 כמו ג'ורג' קרויקשנק וג'יימס גילריי, ועד לקריקטוריסטים האחרונים ג'רלד סקארף, ראלף סטדמן ואלו במגזין Private Eye, כמו גם סדרות טלוויזיה כמו Spitting. Image, Mock The Week והאם יש לי חדשות בשבילך. רוב הקומיקאים המצליחים ביותר שלנו מגחכים על ראשי המפלגה. אז אתה יכול לדמיין שהסקוטים יכולים להתמודד עם כמה ג'יבס לא מזיק על השר הראשון שלהם. לא נכון, לא נכון, לא בסדר. כל הסוקרים מסכימים שה-SNP מיועדת לזכות ברוב המוחלט של המושבים (עד 50) מצפון לגבול בבחירות הכלליות, למוטט את הטורים ולחרוץ את הלייבור. הם כבר שולטים ברוב הקולות באסיפה הסקוטית. האם גל הלאומיות הזה יכול לגרום לכך שסקוטלנד נמצאת בסכנה להפוך לצפון קוריאה נוספת, ארץ שבה "המנהיג היקר" מקודש, דמות על הדום, שיש להעריץ ולהעריץ - אך לעולם לא למתוח עליה ביקורת? בסוף השבוע, פרשן אחד הודיע ​​ש'סקוטלנד התאהבה בניקולה - היא נערצת'. ואכן אמש גב' סטרג'ון הייתה נלהבת כתמיד בוויכוח של המנהיגים. אלוהים אדירים, בהחלט לא יכולת לומר זאת על אף מנהיג מפלגה מדרום לגבול, או בוויילס. למרות כל שיחות הצילום במפעלים, בבתי ספר ובבתי קפה ובאולמות הכפרים, סקר אחר סקר מראה שהציבור מוצא את רוב הפוליטיקאים הבריטים "לא בקשר". לאד מיליבנד וניק קלג יש דירוגים אישיים של 'מינוס', בעוד שאפילו נייג'ל פרג' של אוקיפ, פעם נער הפוסטרים של הבלתי מרוצה, עלול להיות בסכנה לאבד את ההצעה שלו להיות חבר פרלמנט בדרום ת'אנט. ג'נט סטריט-פורטר אמרה שאין לה מושג על הזעם שה'הערה הקלילה' שלה תעורר אצל תומכיו של ניקולה סטרג'ון (בתמונה). אז איך הפכה ניקולה סטרג'ון לאשת טפלון, אדם כל כך מושלם שפשוט בדיחה על המראה שלה פירושה (לפי מעריציה) שאני כבר לא יכולה להיחשב פמיניסטית? לפי העוקבים שלה, אני בוגד במין שלי, אישה פחות מושכת מהרום האדום, תת-אדם שצריך לסרס. הכל מתחיל להישמע כמו מדינה קומוניסטית דכאנית. למרבה הצער, חלק מתומכי ה-SNP משלבים פטריוטיות ראויה לשבח עם חוסר אמון עמוק באנגלים - לא רק האנשים היוקרתיים מכאן, אלא כל מי שנולד במדינה ה'לא נכונה'. נתקלתי בזה לראשונה כשעשיתי סרט דוקומנטרי בן שעה עבור BBC סקוטלנד בשנה שעברה, בוחן את כוונות ההצבעה במשאל העם לעצמאות. אני אוהב את סקוטלנד וביליתי שבועות מאושרים בהליכה, עבודה ודיג שם, אז עשיית הסרט הזה הייתה תענוג אמיתי. דיברתי עם אנשים מכל השכנועים בגבולות, בחגורה המרכזית בין גלזגו לאדינבורו, ובצפון-מזרח. עשינו מאמצים מופרזים כדי להציג סרט מאוזן בקפדנות - אבל כשהוא שודר, בגלל שנולדתי באנגליה (ואני בעצם חצי וולשית) הותקפתי בעיתונות הסקוטית, בטוויטר וברשתות חברתיות אחרות על החוצפה. להנחות תוכנית על המדינה 'שלהם'. טירוף מוחלט. חלק מחברי ה-SNP כל כך מבולבלים מעצמם, שכל מה שהם רוצים זה שאנשים יסכימו איתם, ויזרקו את כולם. הם קנאים ממצמצים שאינם מסוגלים לדיון מנומק. במהלך המערכה האגרסיבית שלהם לעצמאות - שזכתה לפגיעה בהפרש ניכר, עם 55 PC לטובת הישארות בבריטניה - זכו הלאומנים למוניטין של תוקפים ללא רחמים את כל מי שלא הסכים איתם. הסופר J.K. רולינג הוקעה כלא פטריוטית על שהעזה לדבר בעד שסקוטלנד תישאר חלק מבריטניה. כונו ה-Tartan Taliban and Cyber ​​Nats, חסידי SNP קנאים משתמשים במדיה החברתית כדי "לטרול" יריבים, וכל מי שמעז לבקר את המנהיג שלהם. כאשר העורך הפוליטי של ה-BBC ניק רובינסון דיווח מסקוטלנד על משאל העם בשנה שעברה, הלאומנים פגעו כל כך במה שהם ראו כשידוריו המוטים, שמאות צועדים יצאו לרחובות כשהם נושאים כרזה ענקית עם המילים "שק ניק "השקרן. "רובינסון, עיתונאי מושחת לחלוטין". אבל הם לא עוצרים בהתקפות מקצועיות. כאשר רובינסון הכריז לפני מספר שבועות שיש לו גידול סרטני בריאה שלו, הסייבר נאטס הלכו ישר לטוויטר עם הערות כמו "קצת כימותרפיה תעשה טוב לאיש הביב המוטה". ברוח דומה, לאחר שכותב דיילי מייל פרסם לאחרונה פרופיל של ניקולה סטרג'ון בדפים הללו, הוא הותקף ללא הפוגה באינטרנט, וקרא לו חלאה נאצית, גזענית, קנאי מרושע, שנאת נשים, ונאמר לו להזדיין בחזרה. לאנגליה. לרבים מהמתעללים בו היה לוגו '45' של לאומנים כחול בפיד הטוויטר שלהם, כדי לייצג את האחוז שהצביעו לעצמאות בשנה שעברה. אז מה עם האישה שהאנשים האלה מעריצים בתור איזו מושיעה פוליטית גדולה שלא כמו כל דמות אחרת בבריטניה כיום? ג'נט סטריט-פורטר (מימין) שואלת איך ניקולה סטרג'ון (משמאל) הפכה ל'אדם כל כך מושלם שפשוט בדיחה על המראה שלה פירושה (לפי מעריציה) שאני כבר לא יכולה להיחשב פמיניסטית?' קחו בחשבון את העובדות: גברת סטרג'ון, בדיוק כמו אד מיליבנד, בילתה את כל חייה (מלבד תקופה קצרה בעבודה כעורכת דין) שקועה לחלוטין בפוליטיקה. בעלה והחברים לשעבר שלה ורוב חבריה עובדים כולם עבור ה-SNP. עם זאת, אד מיליבנד, לא סטרג'ון, זוכה ללעג על היותו 'מוזר' ולא חווה את העולם האמיתי. משנת 1992 ואילך, היא עמדה ללא הצלחה על מושב אחר מושב בבחירות המקומיות והארציות, לפני שבסופו של דבר זכתה למקום בפרלמנט הסקוטי באמצעות שיטת מכסות בשנת 1999. היא עברה שיפוץ תדמיתי מוחלט בשנת 2004 - שכרה סטייליסטית, ושינתה אותה תסרוקת בסגנון קרנקיז, יורדת במשקל ומרככת את גישתה. אבל אל תטעו, היא מפעילה חסרת רחמים כמו כל מנהיג מפלגה אחר. המטרה המוצהרת שלה היא עצמאות סקוטית, לא משנה איזו השפעה עשויה להיות לכך על שאר בריטניה, למרות שהמפלגה שלה הפסידה את מה שאמור היה להיות הצבעה של 'פעם בדור' בנושא זה בשנה שעברה. כשנשאלה השבוע בטלוויזיה, היא סירבה לשלול משאל עם שני בזמן הקרוב מאוד. כשזה מגיע להתמודדות עם הגירעון ולקביעת אסטרטגיה כלכלית, קמרון, מיליבנד וקליג נותחו ללא רחמים את התוכניות שלהם. סטרג'ון, לעומת זאת, ביססה את סכומיה על תנופת נפט שלא התממשה, מה שמנע מהכלכלה הסקוטית מיליארדי פאונד של הכנסות צפויות. היא רוצה שסקוטלנד תהיה אחראית להעלאת המסים שלה, אבל כשצוות חשיבה עצמאי, המכון למחקר פיסקאלי, בחן את התוכניות שלה לגבי מס והוצאות ואמר שהם יגרמו לגירעון עצום של 7.6 מיליארד ליש"ט, היא תיארה את התוכניות שלהן. הממצאים כ"לא רלוונטיים". כן, אני מעריץ את העקשנות של ניקולה סטרג'ון, ואני מוחא כפיים לכל אישה שעולה לפסגה במקצוע שבחרה. אני יודע מניסיון כמה זה יכול להיות קשה. אף על פי כן, אנו מוצאים את עצמנו בעמדה חסרת קנאה של בחירות שבהן מפלגה ש-60 מיליון בריטים לא יכולים להצביע לה - ה-SNP - תוכל להחזיק במאזן הכוחות בווסטמינסטר. זוהי מפלגה "מתקדמת" שהוכרזה על עצמה, שקיבלה בצביעות תרומות של 2.5 מיליון ליש"ט מבריאן סוטר, בוס Stagecoach שאינו מאמין בשוויון זכויות להומואים. האם זה הופך אותה לשונה מאד מיליבנד, עם מערכות היחסים שלו עם האיגודים המקצועיים תחת ביקורת רבה, או דיוויד קמרון עם מקורביו בביג ביזנס? הבוחרים באנגליה לא יכולים לעשות דבר כדי לעצור את עגלת הסטרג'ון לצבור תאוצה - מספר החברות ב-SNP גדל פי שלושה בשנה האחרונה, וכעת היא המפלגה הפוליטית השלישית בגודלה בבריטניה. אבל נותרו שאלות מדאיגות לגבי חלק מהעוקבים שלה. על ידי ניסיון לחנוק ויכוחים ולהשתיק כל בדיחות (חלשות ככל שיהיו) על המנהיג שלהם, הם מתחילים להיראות יותר כמו פנאטים מאשר תומכים פוליטיים.
ג'נט סטריט-פורטר התבדחה על מנהיג ה-SNP ניקולה סטרג'ון בטוויטר.
העיתונאי כונה מכוער, שפל ו'מישהו שמגיע לו למות'
אומר שעדיין נותרו שאלות מדאיגות לגבי חלק מחסידיו של מנהיג ה-SNP.