Researchers plan to drill 5,000 feet (1,500 meters) below the surface of the Chicxulub crater in Mexico to try and answer the question of how the dinosaurs died out. The core they hope to retrieve will allow them to look back in time 10 million to 15 million years into the past. It could help uncover exactly what happened to create the crater - and if it killed off the dinosaurs. UK researchers studied the asteroid impact 66 million years ago (illustration shown). They found the heat near the impact site in Mexico was not intense enough to ignite plant material. A heat pulse lasted less than a minute, too short to set plants alight . The impact site is believed to be the 125 mile (200km) wide Chicxulub crater buried underneath the Yucatán Peninsula in Mexico. When the six-mile-wide (10km) asteroid hit what is now Mexico approximately 66 million years ago, dinosaurs were experiencing environmental upheaval, which left them vulnerable. Previous researcher has questioned the theory that a global firestorm accompanied the asteroid that killed off the dinosaurs. A team of researchers has found that heat near the impact site would not have been sufficient to ignite plants. It suggests our understanding of the mass extinction event that wiped out the dinosaurs may not be as complete as thought. 'The Chicxulub impact crater has been a remarkable scientific opportunity for the 20 years since it's been discovered,' Sean Gulick, of The University of Texas at Austin Institute for Geophysics, told Livescience. An international team of scientists met last week in Mérida, Mexico, located within the 125-mile-wide (200 kilometers) Chicxulub crater, to discuss their plans for the drilling project, slated to start in spring 2016. They believe that when a big rock smashes into Earth at high enough velocities, the collision causes the crust temporarily to act like a liquid, first forming a so-called transient crater (like the indentation that forms on a lake surface after a rock is thrown in), and the center rebounds, or splashes, upward and then outward. 'We think the peak ring is the record of the material that rebounded and splashed outward,' Gulick told Live Science. All of these ideas are based on models and aren't necessarily what happened. 'We've never gotten a rock back from a peak ring to know if that's correct,' Gulick said. Previous researcher has questioned the theory that a global firestorm accompanied the asteroid that killed off the dinosaurs. A team of researchers has found that heat near the impact site would not have been sufficient to ignite plants. It suggests our understanding of the mass extinction event that wiped out the dinosaurs may not be as complete as thought. The team of researchers from the University of Exeter, University of Edinburgh and Imperial College London recreated the immense energy that would have been released from the asteroid impact 66 million years ago. Further away from the impact site in Mexico (shown), in places like New Zealand, the heat could have lasted up to seven minutes and caused some localised fires. But the theory that a global firestorm accompanied the asteroid impact is not correct, according to the scientists . They found that the intense but short-lived heat near the impact site could not have ignited live plants, challenging the idea that the impact led to global firestorms. These firestorms have previously been considered a major contender in the puzzle to find out what caused the mass extinction of life on Earth 66 million years ago. The impact site is believed to be the 125 mile (200km) wide Chicxulub crater buried underneath the Yucatán Peninsula in Mexico. Researchers believe that when a big rock smashes into Earth at high enough velocities, the collision causes the crust temporarily to act like a liquid, first forming a so-called transient crater (like the indentation that forms on a lake surface after a rock is thrown in), and the center rebounds, or splashes, upward and then outward. For years scientists have debated whether an asteroid, climate change or a combination of catastrophes were responsible for the demise of dinosaurs. But last year, a study claimed that the majority of the prehistoric creatures were wiped out by a perfect storm of 'colossal bad luck'. Dinosaurs might have survived the asteroid strike that led to their extinction if it had come slightly earlier or later in history, scientists said. But when the six-mile-wide (10km) asteroid hit what is now Mexico approximately 66 million years ago, dinosaurs were experiencing environmental upheaval, which left them vulnerable. The study by an international team of palaeontologists led by the University of Edinburgh looked at an updated catalogue of dinosaur fossils, mostly from North America. They found that widespread volcanic activity, changing sea levels and varying temperatures had weakened the dinosaurs' food chain when disaster struck. If the asteroid impact had come a few million years earlier, when the range of species was bigger and food chains more robust, they may have survived, according to the study. A heat pulse in the surrounding the area lasted for less than a minute followed the impact. While this was too short to ignite live plant material nearby, the effects of the impact further away could have been sufficient to set some material alight. The researchers said as far away as New Zealand, the heat would have been less intense but longer lasting, heating the ground for seven minutes - enough to ignite live plant matter. But nearer the site such a scenario was unlikely, pouring water on the global firestorm theory. The experiments carried out in the laboratory showed that dry plant matter could ignite, but live plants including green pine branches, typically do not. 'By combining computer simulations of the impact with methods from engineering we have been able to recreate the enormous heat of the impact in the laboratory,' said Dr Claire Belcher from the Earth System Science group in Geography at the University of Exeter. 'This has shown us that the heat was more likely to severely affect ecosystems a long distance away, such that forests in New Zealand would have had more chance of suffering major wildfires than forests in North America that were close to the impact. 'This flips our understanding of the effects of the impact on its head and means that paleontologists may need to look for new clues from fossils found a long way from the impact to better understand the mass extinction event.' The experiments carried out in the laboratory showed that dry plant matter could ignite, but live plants typically do not. Pictured is the fire propagation apparatus recreating the impact induced thermal pulse at the Cretaceous-Palaeogene (K-Pg) boundary. Halogen lamps are delivering the thermal radiation in the image . Plants and animals are generally resistant to localised fire events - animals can hide or hibernate and plants can re-colonise from other areas, implying that wildfires are unlikely to be directly capable of leading to the extinctions. If, however, some animal communities - particularly large animals - were unable to shelter from the heat, they may have suffered serious losses. It is unclear whether these would have been sufficient to lead to the extinction of species. 'This is a truly exciting piece of inter-disciplinary research,' said Dr Rory Hadden from the University of Edinburgh. 'By working together engineers and geoscientists have tackled a complex, long-standing problem in a novel way. 'This has allowed a step forward in the debate surrounding the end Cretaceous impact and will help Geoscientists interpret the fossil record and evaluate potential future impacts. 'In addition, the methods we developed in the laboratory for this research have driven new developments in our current understanding of how materials behave in fires particularly at the wildland-urban-interface, meaning that we have been able to answer questions relating to both ancient mass extinctions at the same time as developing understanding of the impact of wildfires in urban areas today.'
UK researchers studied the asteroid impact 66 million years ago .
125-mile-wide (200 kilometers) Chicxulub crater created by an asteroid .
חוקרים מתכננים לקדוח 5,000 רגל (1,500 מטר) מתחת לפני השטח של מכתש Chicxulub במקסיקו כדי לנסות ולענות על השאלה כיצד הדינוזאורים מתו. הליבה שהם מקווים לאחזר תאפשר להם להסתכל אחורה בזמן 10 מיליון עד 15 מיליון שנים אל העבר. זה יכול לעזור לחשוף בדיוק מה קרה ליצירת המכתש - ואם הוא הרג את הדינוזאורים. חוקרים בבריטניה חקרו את פגיעת האסטרואיד לפני 66 מיליון שנה (המחשה מוצגת). הם גילו שהחום ליד אתר הפגיעה במקסיקו לא היה חזק מספיק כדי להצית חומר צמחי. דופק חום נמשך פחות מדקה, קצר מכדי להדליק צמחים. מאמינים כי אתר ההשפעה הוא מכתש צ'יקסולוב ברוחב 125 מייל (200 ק"מ) הקבור מתחת לחצי האי יוקטן במקסיקו. כאשר האסטרואיד ברוחב שישה מייל (10 ק"מ) פגע במה שהיא כיום מקסיקו לפני כ-66 מיליון שנה, דינוזאורים חוו טלטלה סביבתית, מה שהותיר אותם פגיעים. חוקר קודם הטיל ספק בתיאוריה שלפיה סופת אש עולמית ליוותה את האסטרואיד שהרג את הדינוזאורים. צוות חוקרים מצא שחום ליד אתר הפגיעה לא היה מספיק כדי להצית צמחים. זה מצביע על כך שההבנה שלנו לגבי אירוע ההכחדה ההמונית שחיסלה את הדינוזאורים עשויה להיות לא שלמה כפי שחשבנו. "מכתש ההשפעה של Chicxulub היה הזדמנות מדעית יוצאת דופן במשך 20 השנים שחלפו מאז התגלה", אמר שון גוליק, מאוניברסיטת טקסס במכון לגיאופיזיקה של אוסטין, ל- Livescience. צוות בינלאומי של מדענים נפגש בשבוע שעבר במרידה, מקסיקו, הממוקמת בתוך מכתש צ'יקסולוב ברוחב 125 מייל (200 ק"מ), כדי לדון בתוכניות שלהם עבור פרויקט הקידוח, המתוכנן להתחיל באביב 2016. הם מאמינים שכאשר פרויקט גדול סלע מתנפץ לתוך כדור הארץ במהירויות גבוהות מספיק, ההתנגשות גורמת לקרום לפעול באופן זמני כמו נוזל, ויוצר תחילה מה שנקרא מכתש חולף (כמו החריץ שנוצר על פני האגם לאחר השלכת סלע פנימה), והמרכז ריבאונדים, או ניתזים, כלפי מעלה ואז החוצה. "אנחנו חושבים שטבעת השיא היא התיעוד של החומר שהתאושש והתיז החוצה", אמר גוליק ל- Live Science. כל הרעיונות האלה מבוססים על מודלים והם לא בהכרח מה שקרה. "מעולם לא קיבלנו אבן בחזרה מטבעת שיא כדי לדעת אם זה נכון," אמר גוליק. חוקר קודם הטיל ספק בתיאוריה שלפיה סופת אש עולמית ליוותה את האסטרואיד שהרג את הדינוזאורים. צוות חוקרים מצא שחום ליד אתר הפגיעה לא היה מספיק כדי להצית צמחים. זה מצביע על כך שההבנה שלנו לגבי אירוע ההכחדה ההמונית שחיסלה את הדינוזאורים עשויה להיות לא שלמה כפי שחשבנו. צוות החוקרים מאוניברסיטת אקסטר, אוניברסיטת אדינבורו ואימפריאל קולג' לונדון שיחזר את האנרגיה העצומה שהיתה משתחררת מפגיעת האסטרואיד לפני 66 מיליון שנה. רחוק יותר מאתר הפגיעה במקסיקו (מוצג), במקומות כמו ניו זילנד, החום יכול היה להימשך עד שבע דקות ולגרום לכמה שריפות מקומיות. אבל התיאוריה לפיה סופת אש עולמית ליוותה את פגיעת האסטרואיד אינה נכונה, לפי המדענים. הם גילו שהחום העז אך קצר המועד ליד אתר ההשפעה לא יכול היה להצית צמחים חיים, מה שקורא תיגר על הרעיון שהפגיעה הובילה לסופות אש עולמיות. סופות האש הללו נחשבו בעבר למתחרה מרכזית בפאזל לגלות מה גרם להכחדה המונית של חיים על פני כדור הארץ לפני 66 מיליון שנים. מאמינים כי אתר ההשפעה הוא מכתש צ'יקסולוב ברוחב 125 מייל (200 ק"מ) הקבור מתחת לחצי האי יוקטן במקסיקו. חוקרים מאמינים שכאשר סלע גדול מתנפץ לכדור הארץ במהירויות גבוהות מספיק, ההתנגשות גורמת לקרום לפעול באופן זמני כמו נוזל, ויוצר תחילה מה שנקרא מכתש חולף (כמו החריץ שנוצר על פני האגם לאחר זריקת סלע פנימה), והמרכז מתרסק, או מתיז, כלפי מעלה ואז החוצה. במשך שנים מדענים התווכחו אם אסטרואיד, שינויי אקלים או שילוב של קטסטרופות היו אחראים למותם של דינוזאורים. אבל בשנה שעברה, מחקר טען שרוב היצורים הפרהיסטוריים נמחקו על ידי סערה מושלמת של "מזל רע ענק". ייתכן שהדינוזאורים היו שורדים את פגיעת האסטרואידים שהובילה להכחדתם אם היא הגיעה מעט מוקדם יותר או מאוחר יותר בהיסטוריה, אמרו מדענים. אבל כשהאסטרואיד ברוחב שישה מייל (10 ק"מ) פגע במה שהיא כיום מקסיקו לפני כ-66 מיליון שנה, דינוזאורים חוו טלטלה סביבתית, מה שהותיר אותם פגיעים. המחקר של צוות בינלאומי של פליאונטולוגים בראשות אוניברסיטת אדינבורו בחן קטלוג מעודכן של מאובני דינוזאורים, בעיקר מצפון אמריקה. הם גילו שפעילות וולקנית נרחבת, שינוי בגובה פני הים וטמפרטורות משתנות החלישו את שרשרת המזון של הדינוזאורים כאשר התרחש אסון. אם פגיעת האסטרואיד הייתה באה כמה מיליוני שנים קודם לכן, כאשר מגוון המינים היה גדול יותר ושרשרות המזון חזקות יותר, ייתכן שהם היו שרדו, לפי המחקר. דופק חום באזור שמסביב נמשך פחות מדקה בעקבות הפגיעה. אמנם זה היה קצר מדי כדי להצית חומר צמחי חי בקרבת מקום, אבל ההשפעות של הפגיעה רחוקה יותר יכלו להספיק כדי להצית חומר כלשהו. החוקרים אמרו כי עד ניו זילנד, החום היה פחות אינטנסיבי אך מחזיק מעמד זמן רב יותר, מחמם את הקרקע במשך שבע דקות - מספיק כדי להצית חומר צמחי חי. אבל קרוב יותר לאתר תרחיש כזה לא היה סביר, לשפוך מים על תיאוריית סופת האש העולמית. הניסויים שבוצעו במעבדה הראו שחומר צמחי יבש עלול להתלקח, אבל צמחים חיים הכוללים ענפי אורן ירוקים, בדרך כלל לא. "על ידי שילוב של הדמיות מחשב של ההשפעה עם שיטות מהנדסה הצלחנו לשחזר את החום העצום של ההשפעה במעבדה", אמרה ד"ר קלייר בלכר מקבוצת מדעי מערכות כדור הארץ בגיאוגרפיה באוניברסיטת אקסטר. "זה הראה לנו שסביר יותר שהחום ישפיע בצורה חמורה על מערכות אקולוגיות במרחק רב, כך שליערות בניו זילנד היה סיכוי גבוה יותר לסבול משריפות בר גדולות מאשר ליערות בצפון אמריקה שהיו קרובים להשפעה. "זה הופך את ההבנה שלנו לגבי השפעות ההשפעה על ראשו ומשמעות הדבר שייתכן כי פליאונטולוגים יצטרכו לחפש רמזים חדשים ממאובנים שנמצאו במרחק רב מהפגיעה כדי להבין טוב יותר את אירוע ההכחדה ההמונית." הניסויים שבוצעו במעבדה הראו שחומר צמחי יבש עלול להתלקח, אבל צמחים חיים בדרך כלל לא. בתמונה הוא מנגנון התפשטות האש המשחזר את הדופק התרמי המושרה על ידי הפגיעה בגבול הקרטיקון-פלאוגן (K-Pg). מנורות הלוגן מספקות את הקרינה התרמית בתמונה. צמחים ובעלי חיים בדרך כלל עמידים בפני אירועי שריפה מקומיים - בעלי חיים יכולים להסתתר או לתרדמה וצמחים יכולים להתיישב מחדש מאזורים אחרים, מה שמרמז ששריפות בר לא יהיו מסוגלות ישירות להכחדות. עם זאת, אם יש קהילות של בעלי חיים - במיוחד בעלי חיים גדולים - לא היו מסוגלים לחסות מהחום, ייתכן שהם ספגו אבדות חמורות. לא ברור אם אלה היו מספיקים כדי להוביל להכחדת מינים. "זוהי יצירה מרגשת באמת של מחקר בין-תחומי", אמר ד"ר רורי האדן מאוניברסיטת אדינבורו. "בעבודה משותפת מהנדסים ומדענים גאוגרפיים התמודדו עם בעיה מורכבת וארוכת שנים בדרך חדשה. "זה איפשר צעד קדימה בוויכוח סביב ההשפעה הסופית של הקרטיקון ויעזור למדענים גיאולוגיים לפרש את תיעוד המאובנים ולהעריך השפעות עתידיות אפשריות. "בנוסף, השיטות שפיתחנו במעבדה למחקר זה הניעו התפתחויות חדשות בהבנה הנוכחית שלנו לגבי האופן שבו חומרים מתנהגים בשריפות במיוחד בממשק פראי-עירוני, כלומר הצלחנו לענות על שאלות הנוגעות גם לעתיקות הכחדות המוניות במקביל לפיתוח הבנה של השפעת שריפות בשטחים עירוניים כיום״.
חוקרים בבריטניה חקרו את פגיעת האסטרואיד לפני 66 מיליון שנים.
מכתש Chicxulub ברוחב 125 מייל (200 קילומטרים) שנוצר על ידי אסטרואיד.