The Pillars of Creation are one of the most iconic images ever to be captured by the Hubble Space Telescope. Now, astronomers have produced the first complete three-dimensional view of these beautiful columns of interstellar gas and dust. The image, together with data collected by Nasa, suggests these structures only have three million years left before they fade away - a relatively short time in cosmic terms. Scroll down for video . The new observations, taken by the European Space Agency, reveal many new details — including a previously unseen jet from a young star. The original  Hubble Space Telescope image of the famous Pillars of Creation was taken two decades ago and immediately became one of its most famous and evocative pictures. The jutting structures, along with the nearby star cluster, NGC 6611, are parts of a star formation region called the Eagle Nebula, also known as Messier 16 or M16. The nebula and its associated objects are located about 7000 light-years away in the constellation of Serpens (The Serpent). Located in the Eagle Nebula, Messier 16, researchers used the Muse instrument on ESO's Very Large Telescope (VLT) create the 3D view. The new study reports fresh evidence for two gestating stars in the left and middle pillars as well as a jet from a young star that had escaped attention up to now. For more stars to form in environments like the Pillars of Creation, it is a race against time as intense radiation from the powerful stars that are already shining continues to grind away at the pillars. By measuring the Pillars of Creation's rate of evaporation, Muse has given astronomers a time frame for when the pillars will be no more. They shed about 70 times the mass of the sun every million years or so. Based on the their present mass of about 200 times that of the sun, the Pillars of Creation have an expected lifetime of perhaps three million more years. Some scientists have put forward the theory that the Pillars of Creation were already killed by a neighboring supernova some 6,000 years ago. If this is the case, astronomers on Earth won’t know for another 1,000 years, when the light from the descruction reaches our planet. 'The original Nasa/Esa Hubble Space Telescope image of the famous Pillars of Creation was taken two decades ago and immediately became one of its most famous and evocative pictures,' said Esa.' This view shows how the MUSE instrument on ESO's Very Large Telescope has created a three-dimensional view of the iconic Pillars of Creation in the star-forming region Messier 16. Each pixel in the data corresponds to a spectrum. The 'slices' of data correspond to some of the different chemical elements present. 'Since then, these billowing clouds, which extend over a few light-years, have awed scientists and the public alike.' The jutting structures, along with the nearby star cluster, NGC 6611, are parts of a star formation region called the Eagle Nebula, also known as Messier 16 or M16. The nebula and its associated objects are located about 7000 light-years away in the constellation of Serpens (The Serpent). The Pillars of Creation are a classic example of the column-like shapes that develop in the giant clouds of gas and dust that are the birthplaces of new stars. The columns arise when immense, freshly formed blue–white O and B stars give off intense ultraviolet radiation and stellar winds that blow away less dense materials from their vicinity. Denser pockets of gas and dust, however, can resist this erosion for longer. Behind such thicker dust pockets, material is shielded from the harsh, withering glare of O and B stars. The original NASA/ESA Hubble Space Telescope image of the famous Pillars of Creation was taken two decades ago . This shielding creates dark 'tails' or 'elephant trunks', which we see as the dusky body of a pillar, that point away from the brilliant stars. ESO's Muse instrument on the Very Large Telescope has now helped illustrate the ongoing evaporation of the Pillars of Creation in unprecedented detail, revealing their orientation. MUSE has shown that the tip of the left pillar is facing us, atop a pillar that is is actually situated behind NGC 6611, unlike the other pillars. This tip is bearing the brunt of the radiation from NGC 6611's stars, and as a result looks brighter to our eyes than the bottom left, middle and right pillars, whose tips are all pointed away from our view. Astronomers hope to better understand how young O and B stars like those in NGC 6611 influence the formation of subsequent stars. A colour composite of the Eagle Nebula (M 16), where the pillars of creation are located. The nebula and its associated objects are located about 7000 light-years away in the constellation of Serpens (The Serpent)
Instrument on ESO's Very Large Telescope (VLT) captured image .
Shows exactly how the different dusty pillars are distributed in space .
The pillars shed about 70 times the mass of the sun every million years .
They are expected to have a lifetime of perhaps three million more years - which is relatively short in cosmic terms .
עמודי הבריאה הם אחת התמונות האייקוניות ביותר שצולמו אי פעם על ידי טלסקופ החלל האבל. כעת, אסטרונומים יצרו את התצוגה התלת מימדית השלמה הראשונה של העמודים היפים הללו של גז ואבק בין כוכבי. התמונה, יחד עם נתונים שנאספו על ידי נאסא, מצביעים על כך שלמבנים אלה נותרו רק שלושה מיליון שנים לפני שהם ייעלמו - זמן קצר יחסית במונחים קוסמיים. גלול למטה לסרטון. התצפיות החדשות, שצולמו על ידי סוכנות החלל האירופית, חושפות פרטים חדשים רבים - כולל סילון שלא נראה בעבר מכוכב צעיר. התמונה המקורית של טלסקופ החלל האבל של עמודי הבריאה המפורסמים צולמה לפני שני עשורים והפכה מיד לאחת התמונות המפורסמות והמעוררות ביותר שלו. המבנים הבולטים, יחד עם צביר הכוכבים הסמוך, NGC 6611, הם חלקים מאזור היווצרות כוכבים הנקרא ערפילית הנשר, המכונה גם מסייר 16 או M16. הערפילית והעצמים הקשורים אליה ממוקמים במרחק של כ-7000 שנות אור בקבוצת הכוכבים של נחש (הנחש). ממוקם בערפילית הנשר, Messier 16, חוקרים השתמשו במכשיר המוזה על הטלסקופ Very Large Telescope (VLT) של ESO ויצרו את התצוגה התלת-ממדית. המחקר החדש מדווח על עדויות חדשות לשני כוכבים בהריון בעמודים השמאליים והאמצעיים וכן סילון של כוכב צעיר שנמלט מתשומת לב עד כה. כדי שייווצרו כוכבים נוספים בסביבות כמו עמודי הבריאה, זהו מרוץ נגד הזמן שכן קרינה עזה מהכוכבים העוצמתיים שכבר זורחים ממשיכה להתרחק על העמודים. על ידי מדידת קצב האידוי של עמודי הבריאה, מוסה נתנה לאסטרונומים מסגרת זמן מתי העמודים לא יהיו יותר. הם משילים בערך פי 70 ממסת השמש כל מיליון שנה בערך. בהתבסס על המסה הנוכחית שלהם של בערך פי 200 מזו של השמש, לעמודי הבריאה יש אורך חיים צפוי של אולי שלושה מיליון שנים נוספות. כמה מדענים העלו את התיאוריה שעמודי הבריאה כבר נהרגו על ידי סופרנובה שכנה לפני כ-6,000 שנה. אם זה המקרה, אסטרונומים על פני כדור הארץ לא יידעו עוד 1,000 שנים, מתי האור מההרס יגיע לכוכב הלכת שלנו. "התמונה המקורית של טלסקופ החלל נאסה/אסה האבל של עמודי הבריאה המפורסמים צולמה לפני שני עשורים והפכה מיד לאחת התמונות המפורסמות והמעוררות ביותר שלו", אמר אסא. תצוגה זו מראה כיצד מכשיר ה-MUSE בטלסקופ Very Large של ESO יצר תצוגה תלת מימדית של עמודי הבריאה האייקוניים באזור יצירת הכוכבים Messier 16. כל פיקסל בנתונים תואם לספקטרום. ה'פרוסות' של הנתונים תואמות לכמה מהיסודות הכימיים השונים הקיימים. "מאז, העננים המתנפחים הללו, המשתרעים על פני כמה שנות אור, הפתיעו את המדענים ואת הציבור כאחד." המבנים הבולטים, יחד עם צביר הכוכבים הסמוך, NGC 6611, הם חלקים מאזור היווצרות כוכבים הנקרא ערפילית הנשר, המכונה גם מסייר 16 או M16. הערפילית והעצמים הקשורים אליה ממוקמים במרחק של כ-7000 שנות אור בקבוצת הכוכבים של נחש (הנחש). עמודי הבריאה הם דוגמה קלאסית לצורות דמויות העמודים המתפתחות בענני הגז והאבק הענקיים שהם מקומות הולדתם של כוכבים חדשים. העמודים מתעוררים כאשר כוכבי O ו-B כחולים-לבנים עצומים, שנוצרו זה עתה, פולטים קרינה אולטרה-סגולה עזה ורוחות כוכבים שמעיפות חומרים פחות צפופים מקרבתם. עם זאת, כיסים צפופים יותר של גז ואבק יכולים להתנגד לשחיקה זו למשך זמן רב יותר. מאחורי כיסי אבק עבים כאלה, החומר מוגן מהבוהק הקשה והקמל של כוכבי O ו-B. התמונה המקורית של טלסקופ החלל האבל של נאס"א/ESA של עמודי הבריאה המפורסמים צולמה לפני שני עשורים. מיגון זה יוצר 'זנבות' כהים או 'חדקי פיל', שאנו רואים כגוף האפלולי של עמוד, המצביע הרחק מהכוכבים המבריקים. מכשיר המוזה של ESO על הטלסקופ Very Large עזר כעת להמחיש את ההתנדפות המתמשכת של עמודי הבריאה בפירוט חסר תקדים, תוך חשיפת הכיוון שלהם. MUSE הראתה שקצה העמוד השמאלי פונה אלינו, על גבי עמוד שנמצא למעשה מאחורי NGC 6611, שלא כמו העמודים האחרים. חוד זה נושא את עיקר הקרינה מהכוכבים של NGC 6611, וכתוצאה מכך נראה לעינינו בהיר יותר מהעמודים השמאלי, האמצעי והימני התחתון, שכל קצותיהם מכוונים הרחק מנקודת מבטנו. אסטרונומים מקווים להבין טוב יותר כיצד כוכבי O ו-B צעירים כמו אלה ב-NGC 6611 משפיעים על היווצרות הכוכבים הבאים. מרכיב צבעוני של ערפילית הנשר (M 16), שבה נמצאים עמודי הבריאה. הערפילית והעצמים הקשורים אליה ממוקמים במרחק של כ-7,000 שנות אור בקבוצת הכוכבים של נחש (הנחש)
מכשיר בצילום טלסקופ גדול מאוד (VLT) של ESO.
מראה בדיוק כיצד העמודים המאובקים השונים מפוזרים בחלל.
העמודים משילים בערך פי 70 ממסת השמש בכל מיליון שנה.
הם צפויים להיות בעלי חיים של אולי שלושה מיליון שנים נוספות - וזה קצר יחסית במונחים קוסמיים.