Professor Michael Kelly, pictured, was one of 43 Fellows of the Royal Society who wrote to the president to warn that it was in danger of violating its founding principle . Five years ago, I was one of 43 Fellows of the Royal Society – the first and arguably still the most prestigious scientific organisation in the world – who wrote to our then-president about its approach to climate change. We warned that the Society was in danger of violating its founding principle, summed up in its famous motto ‘Nullius in verba’ – or ‘Don’t take another’s word for it; check it out for yourself’. The reason for our warning was a Society document which stated breezily: ‘If you don’t believe in climate change you are using one of the following [eight] misleading arguments.’ The implication was clear: the Society seemed to be saying there was no longer room for meaningful debate about the claim that the world is warming dangerously because of human activity, because the science behind this was ‘settled’. We hoped we would persuade the Society to rethink this position. That document was revised so that the uncertainty involved in trying to model the climate was admitted. But since then the Society has become more, not less dogmatic – despite the fact that since we sent that letter, it has become evident that there is even more uncertainty than previously thought. Carbon dioxide levels in the atmosphere have continued to rise, but since 1998 there has been no statistically significant rise in global temperatures at all. This flies in the face of the confident predictions made by nearly all the climate computer models that the temperature would continue to rise as it did from 1975 to 1998. More than 60 different explanations have been proposed to explain why this ‘pause’ or ‘hiatus’ has happened, and their sheer number is the clearest evidence that the system that climate scientists are seeking to model is irreducibly complex. Human-sourced carbon dioxide is at best one of many factors in causing climate change, and humility in front of this complexity is the appropriate stance. Yet the Society continues to produce a stream of reports which reveal little sign of this. The latest example is the pre-Christmas booklet A Short Guide To Climate Science. Last year also saw the joint publication with the US National Academy of Sciences (NAS) of Climate Change: Evidence And Causes, and a report called Resilience. Through these documents, the Society has lent its name to claims – such as trends towards increasing extreme weather and climate casualties – that simply do not match real-world facts. Both the joint report with the NAS and the Short Guide answer 20 questions on temperatures, sea-level rises and ocean acidification. But a report today by the academic council of the Global Warming Policy Foundation, which includes several Society Fellows and other eminent scientists, states the Society has ‘left out’ parts of the science, so the answers to many of the questions ought to be different. I have personal experience of this selectivity. Last year, at the request of the president, I produced a paper that urged the Society’s council to distance itself from the levels of certainty being expressed about future warming. I said it ought at least to have a ‘plan B’ if the pause should last much longer, so calling the models into still more serious question. I got a polite brush-off. Prof Kelly said the Royal Society, pictured,  was founded on the principle ‘Nullius in verba’ – or ‘Don’t take another’s word for it; check it out for yourself' Professor Kelly fears the Royal Society has become more dogmatic when considering climate change . The great 20th Century physicist, Richard Feynman, wrote in his autobiography: ‘Details that could throw doubt on your interpretation must be given, if you know them. You must do the best you can – if you know anything at all wrong, or possibly wrong – to explain it. If you make a theory, for example, and advertise it, or put it out, then you must also put down all the facts that disagree with it, as well as those that agree with it.’ This the Royal Society has failed to do. The reason for this lack of nuance seems to be that policymakers say they want ‘scientific certainty’. As an engineer, I find that amazing: we remain legally liable for what we say professionally, so will always qualify our statements. But the misleading lack of qualification in the statements made by the Royal Society and others is creating policy nonsense. The Climate Change Act requires the UK to cut its CO2 emissions by 80 per cent from 1990 levels by 2050 – at mind-boggling cost. Generating electricity from windmills has contributed to electricity prices increasing by twice the level of inflation over the last decade, with further huge rises to fund renewable energy to come. Aluminium production is highly sensitive to energy prices, and most of the UK smelters have closed down – helping us reduce UK emissions, but also exporting jobs. He claimed the commitment to slash CO2 levels by 80 percent from their 1990 levels by 2050 is mind-boggling . No one describes the consequence: we now import that aluminium from China, leading to CO2 emissions from shipping it here. Worse, most electricity in China is produced by coal, not gas, as in the UK. We are exacerbating the original global problem of global CO2 emissions, yet also pointing fingers at the Chinese. We really are leading the world in climate change hypocrisy. The project to ‘solve the climate change problem’ is a modern version of the biblical Tower of Babel. We do not know how much the project will cost, when it will have been completed, nor what success will look like. During my time as a government departmental Chief Scientific Adviser, I was always aware that politicians made the final decision on any issue on the balance of all the evidence. For this reason, civil servants are trained to draw their attention to all the upsides and downsides of taking a particular course of action. Those who fail to provide balance are not giving advice, but lobbying. It is with the deepest regret that I must now state that this is the role which has been adopted by the Royal Society. And when scientists abandon neutral inquiry for lobbying, they jeopardise their purpose and integrity. PROFESSOR MICHAEL KELLY IS THE PRINCE PHILIP PROFESSOR OF TECHNOLOGY AT CAMBRIDGE UNIVERSITY AND FELLOW OF THE ROYAL SOCIETY .
The Royal Society's motto is 'Nullius in verba' or don't take another's word .
It is the world's first scientific organisation in the world .
Prof Michael Kelly fears that on climate change, it is ignoring the science .
He accuses the organisation of becoming dogmatic about climate change .
פרופסור מייקל קלי, בתמונה, היה אחד מ-43 עמיתים מהחברה המלכותית שכתבו לנשיא כדי להזהיר שהיא בסכנה להפר את העיקרון המכונן שלה. לפני חמש שנים, הייתי אחד מ-43 עמיתים של החברה המלכותית - הארגון המדעי הראשון וללא ספק עדיין היוקרתי ביותר בעולם - שכתבו לנשיא שלנו דאז על גישתו לשינויי אקלים. הזהרנו שהחברה עומדת בפני סכנה להפר את העיקרון המכונן שלה, המסוכם במוטו המפורסם שלה 'Nullius in verba' - או 'אל תקח את זה במילה אחרת'; תבדוק את זה בעצמך'. הסיבה לאזהרה שלנו הייתה מסמך של החברה שקבע בזריזות: 'אם אתה לא מאמין בשינויי אקלים אתה משתמש באחד [שמונה] הטיעונים המטעים הבאים.' ההשלכה הייתה ברורה: נראה היה שהחברה אמרה שיש כבר אין מקום לוויכוח משמעותי על הטענה שהעולם מתחמם בצורה מסוכנת בגלל פעילות אנושית, כי המדע מאחורי זה 'הוסדר'. קיווינו שנשכנע את החברה לחשוב מחדש על עמדה זו. המסמך הזה תוקן כך שהודאה באי הוודאות הכרוכה בניסיון ליצור מודל של האקלים. אבל מאז האגודה הפכה ליותר, לא פחות דוגמטית - למרות העובדה שמאז ששלחנו את המכתב ההוא, התברר שיש עוד יותר אי ודאות ממה שחשבו בעבר. רמות הפחמן הדו-חמצני באטמוספרה המשיכו לעלות, אך מאז 1998 לא הייתה עלייה מובהקת סטטיסטית בטמפרטורות העולמיות כלל. זה עומד מול התחזיות הבטוחות של כמעט כל דגמי מחשבי האקלים, לפיהן הטמפרטורה תמשיך לעלות כפי שהתרחשה בין 1975 ל-1998. יותר מ-60 הסברים שונים הוצעו כדי להסביר מדוע ה"השהייה" או "הפסקה" זו. קרה, ומספרם העצום הוא העדות הברורה ביותר לכך שהמערכת שמדעני אקלים מבקשים לעצב היא מורכבת בלתי ניתנת להפחתה. פחמן דו חמצני ממקור אנושי הוא במקרה הטוב אחד מגורמים רבים בגרימת שינויי אקלים, וענווה מול מורכבות זו היא העמדה המתאימה. עם זאת, החברה ממשיכה להפיק זרם של דוחות אשר חושפים סימנים מועטים לכך. הדוגמה האחרונה היא החוברת שלפני חג המולד A Short Guide To Climate Science. בשנה שעברה פורסם גם עם האקדמיה הלאומית למדעים של ארה"ב (NAS) לשינויי אקלים: הוכחות וסיבות, ודו"ח שנקרא חוסן. באמצעות מסמכים אלה, החברה השאילה את שמה לטענות - כגון מגמות לעלייה במזג אוויר קיצוני ונפגעי אקלים - שפשוט אינן תואמות את העובדות בעולם האמיתי. גם הדו"ח המשותף עם ה-NAS וגם המדריך הקצר עונים על 20 שאלות על טמפרטורות, עליות מפלס הים והחמצת האוקיינוסים. אבל דו"ח היום של המועצה האקדמית של הקרן למדיניות ההתחממות הגלובלית, הכולל כמה עמיתים מהחברה ומדענים בולטים אחרים, קובע שהחברה 'הוציאה' חלקים מהמדע, כך שהתשובות לרבות מהשאלות צריכות להיות שונות. . יש לי ניסיון אישי עם הסלקטיביות הזו. בשנה שעברה, לבקשת הנשיא, הפקתי מאמר שדחק במועצת החברה להתרחק מרמות הוודאות המובעות לגבי ההתחממות העתידית. אמרתי שצריכה להיות לפחות 'תוכנית ב' אם ההפסקה תימשך הרבה יותר זמן, אז אני מפנה את הדוגמניות לשאלה רצינית יותר. קיבלתי צחצוח מנומס. פרופ' קלי אמר שהחברה המלכותית, בתמונה,  הוקמה על העיקרון 'Nullius in verba' - או 'אל תקח את זה במילה של אחר; בדוק את זה בעצמך' פרופסור קלי חוששת שהחברה המלכותית הפכה דוגמטית יותר כאשר בוחנים שינויי אקלים. הפיזיקאי הגדול של המאה ה-20, ריצ'רד פיינמן, כתב באוטוביוגרפיה שלו: "יש לתת פרטים שעלולים להטיל ספק בפרשנות שלך, אם אתה מכיר אותם. אתה חייב לעשות כמיטב יכולתך - אם אתה יודע משהו לא בסדר, או אולי לא בסדר - כדי להסביר את זה. אם אתה עושה תיאוריה, למשל, ומפרסם אותה, או מוציא אותה, אז אתה חייב גם לרשום את כל העובדות שלא מסכימות איתה, כמו גם את אלה שמסכימות איתה.״ זה החברה המלכותית לא הצליחה לעשות. . נראה שהסיבה לחוסר הניואנסים הזה היא שקובעי המדיניות אומרים שהם רוצים 'וודאות מדעית'. כמהנדס, אני מוצא את זה מדהים: אנחנו נשארים אחראים משפטית למה שאנחנו אומרים מבחינה מקצועית, אז תמיד נכשיר את ההצהרות שלנו. אבל חוסר ההסמכה המטעה בהצהרות של החברה המלכותית ואחרות יוצר שטויות במדיניות. חוק שינויי האקלים מחייב את בריטניה לצמצם את פליטת ה-CO2 שלה ב-80% מרמות 1990 עד 2050 - במחיר מפתיע. הפקת חשמל מטחנות רוח תרמה לעליית מחירי החשמל פי שניים מרמת האינפלציה בעשור האחרון, עם עליות ענק נוספות למימון אנרגיה מתחדשת. ייצור האלומיניום רגיש מאוד למחירי האנרגיה, ורוב מפעלי ההיתוך בבריטניה נסגרו - מה שעוזר לנו להפחית את הפליטות בבריטניה, אבל גם לייצא מקומות עבודה. הוא טען שהמחויבות לצמצם את רמות ה-CO2 ב-80% מרמות 1990 עד 2050 היא מטריפה. אף אחד לא מתאר את התוצאה: אנחנו מייבאים עכשיו את האלומיניום הזה מסין, מה שמוביל לפליטת CO2 מהמשלוח שלו לכאן. גרוע מכך, רוב החשמל בסין מיוצר על ידי פחם, לא גז, כמו בבריטניה. אנחנו מחמירים את הבעיה העולמית המקורית של פליטת CO2 גלובלית, אך גם מצביעים אצבעות על הסינים. אנחנו באמת מובילים את העולם בצביעות לשינויי אקלים. הפרויקט ל"פתרון בעיית שינויי האקלים" הוא גרסה מודרנית של מגדל בבל המקראי. אנחנו לא יודעים כמה יעלה הפרויקט, מתי הוא יסתיים, וגם לא איך תיראה ההצלחה. בתקופתי כיועץ מדעי ראשי של משרד ממשלתי, תמיד הייתי מודע לכך שפוליטיקאים קיבלו את ההחלטה הסופית בכל נושא על בסיס כל העדויות. מסיבה זו, עובדי מדינה מוכשרים להסב את תשומת לבם לכל היתרונות והחסרונות של נקיטת דרך פעולה מסוימת. מי שלא מצליח לספק איזון לא נותן עצות, אלא לובינג. בצער הכי עמוק אני חייב לציין שזהו התפקיד שאומץ על ידי החברה המלכותית. וכאשר מדענים נוטשים את החקירה הנייטרלית לצורך שתדלנות, הם מסכנים את מטרתם ואת היושרה שלהם. פרופסור מייקל קלי הוא הנסיך פיליפ פרופסור לטכנולוגיה באוניברסיטת קמברידג' ועמית מהחברה המלכותית.
המוטו של החברה המלכותית הוא 'Nullius in verba' או אל תקחו מילה של אחר.
זהו הארגון המדעי הראשון בעולם.
פרופ' מייקל קלי חושש שבעניין שינויי אקלים, הוא מתעלם מהמדע.
הוא מאשים את הארגון בהיותו דוגמטי לגבי שינויי האקלים.