A man who has not been in Italy is always conscious of an inferiority, from not having seen what it is expected a man should see. So said Samuel Johnson, who was forever ready with a suitable aphorism. Suitable, that is, if you were living in the 18th Century, when the rich and titled minority wafted around Florence and Rome as part of their Grand Tour, allowing travel to broaden their minds before bringing back new ideas to influence our architecture, landscape and gardening. The cities they visited overflowed with statues and art, some of which they bought on the cheap, or pinched when the Italians were looking the other way. Though Tuscany can sometimes seem overcrowded, it’s still possible to return with plenty of treasured memories (pictured: San Gimignano and its towers) Johnson would be surprised to see how popular Italian cities have become nowadays: visitors are well advised to arrive outside the summer peak when sightseeing can be hard (and sometimes positively dangerous given the rise of the selfie-stick – the ultimate stupidity of modern- day tourism). E. M. Forster took a wry look at the early days of mass tourism to Italy at the end of the 19th Century in A Room With A View. When the young heroine Lucy Honeychurch finds herself in the church of Santa Croce without her Baedeker guidebook, Forster is expressing the horror of the intellectual at the worrying rise of the ‘uneducated’ tourist. He went so far as to wonder whether there ought to be some sort of intelligence test imposed at Dover to weed out the truly stupid traveller. But today’s tourists don’t come to Tuscany so much to learn as to ‘experience’. The treasures of the Uffizi or an up-close sight of David in Florence’s Accademia Gallery are stirring in their own right – you don’t really need to know their place in the history of Renaissance art in order to enjoy them. Chianciano Terme was called Fontes Clusinae by the Romans, and they made use of its thermal springs . In Florence you can assimilate the art and savour it, just as you might imbibe a glass of fine Italian wine. The problem is that at busy times, it’s hard to find the space to enjoy either the art or the wine. But though Tuscany can sometimes seem overcrowded, it’s still possible to return with plenty of treasured memories. Mine are of a pleasant three-star hotel in a place named Chianciano Terme, about 50 miles south-east of Siena, which was our base. The Romans called it Fontes Clusinae, and made use of its thermal springs, as visitors still do. I have good memories, too, of the Tuscan landscape, with its well-tended fields and vineyards, its olive groves and cypress trees. I like being in a countryside that has not been neglected, or turned into a theme park for townies. In this regard, Tuscany is rewarding. The ‘Chianti Classico’ area, which lies between Florence and Siena, still looks much as it was when it was painted by the great Renaissance artists who assumed that the Holy Land must have looked a lot like Tuscany – so this is what you see in the background of various scenes of holy birth and crucifixion. As you pass through this land, you enjoy divine views across glorious sprawling vineyards; a view occasionally interrupted by stunningly picturesque castles. Writer John Carter's tour leader called Tuscany's Sam Gimignano 'a medieval Manhattan' Of course, other countries have beautiful landscapes, but few can match Tuscany for its sublime, gentle sweetness. Leonardo was born in the small town of Vinci which lies in this magnificent scenery – a final confirmation that the area is touched by genius. We ate well, naturally, and drank moderately well, too. Some of my fellow travellers discovered a red wine named Nobile di Montepulciano, which they found most acceptable. Our base was just five miles or so from Montepulciano, so supplies were guaranteed. We went to San Gimignano, which our tour leader called ‘a medieval Manhattan’ – and it wasn’t the first time I’d heard it described that way, unfortunately. Its towers are most impressive, though it seems to take a greater pride in its ice cream. We liked San Gimignano, mainly because there weren’t so many people, but also because we were left to our own devices and could make up our own minds about the place without being told all sorts of stuff by a local guide. I’m in two minds about local guides. They do tell you lots of useful things, but have a tendency to tell you too much, so everything blurs. Travelsphere (travelsphere.co.uk, 0800 987 5110) offers and eight-day Treasures Of Tuscany tour with prices starting from £604. This includes return flights from Gatwick, transfers, half-board, accommodation, transport and some excursions. Florence provided a good example of this. The guide there told us about artists and sculptors and architects and the ruling families of medieval times. She gave the names of the buildings and their histories. And dates; masses of dates. At the end of it all, I was most confused. But the guide never mentioned the Florence that might have made English visitors prick up their ears. Indeed, she had never even heard of Florence Nightingale who was born in that city and was given its name. The Nightingale family had a penchant for strange first names: Florence’s elder sister Parthenope was called after an ancient name for Naples, where the family was living at the time of her birth. I suppose that both girls were glad that at the time of their births, the family had not been living in Croydon… .
It’s possible to return from overcrowded Tuscany with treasured memories .
The Romans made use of Chianciano Terme's thermal springs .
San Gimignano, a small walled medieval town, is a popular destination .
אדם שלא היה באיטליה תמיד מודע לנחיתות, מכך שלא ראה את מה שמצופה שגבר צריך לראות. כך אמר סמואל ג'ונסון, שהיה מוכן לנצח עם משפט מתאים. מתאים, כלומר, אם הייתם חיים במאה ה-18, כשהמיעוט העשיר ובעלי התואר הסתובב בפירנצה ורומא כחלק מהסיור הגדול שלהם, ומאפשר לנסיעות להרחיב את דעתם לפני שהחזירו רעיונות חדשים להשפיע על האדריכלות, הנוף והנוף שלנו. גַנָנוּת. הערים שבהן ביקרו עלו על גדותיהן בפסלים ובאמנות, שאת חלקם קנו בזול, או נקלעו כשהאיטלקים הסתכלו לכיוון השני. למרות שטוסקנה עשויה להיראות צפופה מדי, עדיין אפשר לחזור עם שפע של זיכרונות יקרים (בתמונה: סן ג'ימיניאנו ומגדליה) ג'ונסון יופתע לראות עד כמה ערים איטלקיות הפכו פופולריות בימינו: מומלץ למבקרים להגיע מחוץ לשיא הקיץ כאשר סיור באתרים יכול להיות קשה (ולפעמים מסוכן באופן חיובי לאור עלייתו של מקל הסלפי - הטיפשות האולטימטיבית של התיירות המודרנית). E.M. Forster הסתכל על הימים הראשונים של תיירות המונית לאיטליה בסוף המאה ה-19 בחדר עם נוף. כאשר הגיבורה הצעירה לוסי הוניצ'רץ' מוצאת את עצמה בכנסיית סנטה קרוצ'ה ללא ספר ההדרכה של בייקר, פורסטר מבטאת את אימתו של האינטלקטואל על עלייתו המדאיגה של התייר ה"חסר השכלה". הוא הרחיק לכת ותהה האם צריך להטיל איזשהו מבחן אינטליגנציה על דובר כדי לנשל את הנוסע הטיפש באמת. אבל התיירים של היום לא מגיעים לטוסקנה כל כך כדי ללמוד אלא "להתנסות". אוצרות האופיצי או מראה מקרוב של דוד בגלריה האקדמיה של פירנצה מתסיסים בפני עצמם - לא באמת צריך לדעת את מקומם בהיסטוריה של אמנות הרנסנס כדי ליהנות מהם. Chianciano Terme נקרא על ידי הרומאים Fontes Clusinae, והם עשו שימוש במעיינות התרמיים שלו. בפירנצה תוכלו להטמיע את האמנות ולהתענג עליה, בדיוק כפי שאתם עשויים לשתות כוס יין איטלקי משובח. הבעיה היא שבזמנים עמוסים, קשה למצוא את המקום ליהנות מהאומנות או מהיין. אבל למרות שטוסקנה עשויה להיראות צפופה מדי, עדיין אפשר לחזור עם הרבה זיכרונות יקרים. שלי הם של מלון שלושה כוכבים נעים במקום בשם Chianciano Terme, כ-50 קילומטרים דרומית-מזרחית לסיינה, שהיה הבסיס שלנו. הרומאים קראו לו Fontes Clusinae, ועשו שימוש במעיינות התרמיים שלו, כפי שמבקרים עדיין עושים. גם לי יש זכרונות טובים מהנוף הטוסקני, עם השדות והכרמים המטופחים, מטעי הזיתים ועצי הברושים. אני אוהב להיות באזור כפרי שלא הוזנח, או הפך לפארק שעשועים עבור עירוניים. בהקשר זה, טוסקנה מתגמלת. אזור ה'קיאנטי קלאסיקו', השוכן בין פירנצה לסיינה, עדיין נראה כמו שהיה כשצויר על ידי גדולי אמני הרנסנס שהניחו שארץ הקודש כנראה נראתה הרבה כמו טוסקנה - אז זה מה שאתה רואה ב הרקע של סצנות שונות של לידת קודש וצליבה. כשאתה עובר בארץ זו, אתה נהנה מנופים אלוהיים על פני כרמים מפוארים רחבי ידיים; נוף שנקטע מדי פעם על ידי טירות ציוריות להפליא. מנהיג הסיורים של הסופר ג'ון קרטר כינה את סם ג'ימיניאנו בטוסקנה 'מנהטן מימי הביניים' כמובן, במדינות אחרות יש נופים יפים, אך מעטות יכולות להשתוות לטוסקנה בשל המתיקות הנשגבת והעדינה שלה. ליאונרדו נולד בעיירה הקטנה וינצ'י השוכנת בנוף המרהיב הזה - אישור אחרון לכך שהאזור נוגע בגאונות. אכלנו טוב, באופן טבעי, וגם שתינו בצורה בינונית. כמה מחבריי למטייל גילו יין אדום בשם נובילה די מונטפולצ'יאנו, שנראה להם מקובל ביותר. הבסיס שלנו היה רק ​​חמישה קילומטרים בערך ממונטפולצ'יאנו, אז האספקה ​​הייתה מובטחת. נסענו לסן ג'ימיניאנו, שמנהיג הסיור שלנו כינה 'מנהטן מימי הביניים' - ולא הייתה זו הפעם הראשונה ששמעתי את זה מתואר כך, לצערי. המגדלים שלו מרשימים ביותר, אם כי נראה שהוא מתגאה יותר בגלידה שלו. אהבנו את סן ג'ימיניאנו, בעיקר בגלל שלא היו כל כך הרבה אנשים, אבל גם בגלל שנשארנו לנפשנו ויכולנו להחליט בעצמנו על המקום מבלי שיספרו לנו כל מיני דברים על ידי מדריך מקומי. אני מתלבט לגבי מדריכים מקומיים. הם אמנם מספרים לך הרבה דברים שימושיים, אבל יש להם נטייה להגיד לך יותר מדי, אז הכל מטשטש. Travelsphere (travelsphere.co.uk, 0800 987 5110) הצעות וסיור של שמונה ימים באוצרות טוסקנה במחירים החל מ-604 פאונד. זה כולל טיסות הלוך ושוב מגטוויק, העברות, חצי פנסיון, לינה, תחבורה וכמה טיולים. פלורנס סיפקה דוגמה טובה לכך. המדריך שם סיפר לנו על אמנים ופסלים ואדריכלים ועל המשפחות השלטות של ימי הביניים. היא מסרה את שמות המבנים וההיסטוריה שלהם. ותמרים; המוני דייטים. בסוף הכל הייתי הכי מבולבל. אבל המדריך מעולם לא הזכיר את פירנצה שאולי גרמה למבקרים אנגלים לנעוץ אוזניים. ואכן, היא אפילו לא שמעה על פלורנס נייטינגייל שנולדה באותה עיר וקיבלה את שמה. למשפחת נייטינגייל הייתה נטייה לשמות פרטיים מוזרים: אחותה הבכורה של פלורנס פרתנופה נקראה על שם עתיק של נאפולי, שם התגוררה המשפחה בזמן לידתה. אני מניח ששתי הבנות שמחו שבזמן לידתן, המשפחה לא התגוררה בקרוידון...
אפשר לחזור מטוסקנה הצפופה עם זיכרונות יקרים.
הרומאים עשו שימוש במעיינות התרמיים של צ'יאנסיאנו טרמה.
סן ג'ימיניאנו, עיירה קטנה מוקפת חומה מימי הביניים, היא יעד פופולרי.