Smiling for the camera, this photograph depicts one of the happiest moments of Rachel Inglefield's life . The moment she arrived home with her new baby for the first time. But the elated new mother had no idea of the tragedy that would befall her just days later. Crippled by a devastating stroke, Mrs Inglefield was left paralysed, unable to cuddle her newborn son or help care for her young daughter. At the age of just 38 she woke up away from her children on a specialist stroke ward, where she was the youngest patient being treated. But it was the thought of looking after her new baby Jamie, and his big sister Serena, who was 16-months-old at the time, that gave her the motivation to get better. Scroll down for video . In this photograph, Rachel Inglefield had just brought her new baby son Jamie home from hospital, where he was enjoying time with sister Serena. An hour later, Mrs Inglefield suffered a stroke that left her paralysed . Mrs Inglefield spent ten days on a specialist stroke ward, and said the motivation to care for her children inspired her to recover. She is pictured with son Jamie, now three years old . Rachel and her daughter Serena learned to walk together - including reaching their milestone walk to the post box outside their home . She began the long road to recovery, eventually re-learning to walk at the same time as her daughter took her first few steps. Mrs Inglefield, now 41, said: 'It was comical in a way; we both took our first wobbly steps across the living room. 'We held onto each other, walking to the post box, at the end of the road. It was a huge milestone for us both.' To celebrate her recovery, Mrs Inglefield together with Serena and her husband, Ed, completed a half mile walk to raise money for stroke charities. Her stroke has proved the catalyst for reassessing their lifestyle, and they have now given up their high-flying jobs in London and relocated to the sleepy village of Ogbourne St George in Wiltshire. Mrs Inglefield, a PR executive, said: 'I expected my son's birth to be one of the most joyful occasions of my life. The last thing I expected was a life-threatening stroke. During pregnancy, the levels of female hormones rise, causing changes in the blood vessels and the make-up of the blood. During pregnancy the blood pressure can also rise. These changes can increase the risk of stroke. Pregnant women are 13 times more likely to have a stroke than non-pregnant women of the same age. However the risk of stroke in young women is small and strokes caused by pregnancy and childbirth are rare. It has been estimated that a stroke during pregnancy affects eight out of every 100,000 women. Research has shown that the risk of stroke is increased in the last three months of pregnancy and in the six weeks following birth. If you are pregnant and have existing high blood pressure or symptoms of blood vessel disease you should be closely monitored during your pregnancy. Strokes that happen during pregnancy should be treated in the same way as any other stroke. The risk of another stroke occurring in future pregnancies is unknown. It is thought to be a very low risk and it is likely to depend on the exact cause of your first stroke. Source: Stroke Association . 'My doctors tell me pregnancy-related strokes are extremely rare. They think I tore the arteries in my neck, pushing during contractions. 'It is so important to me that Jamie does not in any way feel responsible for what happened. 'He and Serena were my motivation for getting better again. I wanted to cuddle them and look after them, and be their mummy again.' Mrs Inglefield was fit and healthy and had enjoyed a normal pregnancy with her second child, right up to his birth in March 2012. After the labour, Mrs Inglefield developed a severe headache which doctors suggested was due either to constipation or an epidural leak. But 11 days after the birth, she collapsed and lost all feeling down one side. She said: 'I was rushed to hospital for a brain scan but the doctors said they couldn't inject the necessary dye, because I was breast feeding.' Her condition improved and she was sent home. The following night, as she caught up with her supermarket shopping online, she collapsed once more. She said: 'Like all new mums, I had fallen behind with the shopping so I was doing it online when I felt a loud click in my head. The pain was so bad I was violently sick.' Her speech was slurred, she had lost feeling down her left side, and her face and mouth were drooping. She had extreme dizziness which left her unable even to sit up straight. She had suffered a massive stroke. 'I found myself on a stroke unit - at 38, the youngest one there - and I was totally bewildered,' she said. 'I couldn't even let myself think about Jamie. It was too painful. All I wanted was to be with him. I felt guilty; I was letting him down. 'Of course the stroke unit was not suitable for new mothers. I was hormonal, still bleeding, and trying to express milk. All the other patients were elderly and it was horrendous. Mrs Inglefield's stroke caused her and her husband to reassess their lifestyles. They gave up high-flying jobs in London and moved to the sleepy village of Ogbourne St George in Wiltshire to raise their children . Two months on from her stroke, Rachel was strong enough to hold her son alone for the first time . During her pregnancy, Mrs Inglefield suffered headaches, but doctors chalked them up to constipation or an epidural leak . 'There was one advantage - I used my breast pads to cover my eyes when I wanted to sleep!' Ten days later, she was discharged from hospital, but was still unable to walk or use her left side. She was unable to look after herself and could not hold or feed her new baby. Mrs Inglefield said: 'I really worried that we wouldn't bond. My husband was wonderful, looking after the children. But it wasn't the same. I wanted to be there for my son.' She had physiotherapy and rehab classes and began a determined recovery. She said: 'The thought of holding Jamie kept me going. I wanted to be able to hold him myself.' Her daughter, Serena, was sixteen months old and ready to take her first steps - and so mother and daughter began learning to walk together. Mrs Inglefield said: 'She was very wobbly, just like me. We walked across the living room holding onto furniture. 'Our goal was to walk together to the post box outside our home, and when we did it, it was fantastic.' Two months on from her stroke, Mrs Inglefield was strong enough to hold her son alone for the first time. And she and Serena also completed a half-mile fundraising walk. So far the mother and daughter duo have raised more than £30,000 for stroke charities. Mrs Inglefield said her husband, Ed, was 'wonderful', but it pains her that her stroke meant she wasn't able to look after her son when he was a tiny baby. But she is now able to look after her children alone. 'I can't return to work yet, I can't play sport and I get tired easily. But I know I am lucky to be alive,' she said . She said: 'I am still on the road to recovery. I am now able to look after the children on my own, though we have an au-pair to help out and keep an eye on us all. 'I can't return to work yet, I can't play sport and I get tired very easily. But I know I am lucky to be alive. 'Serena is only four years old but she understands when I'm having a bad day, and she'll say: "mummy head hurt." 'I feel sad that I don't remember Jamie as a tiny baby at all really. I hope that he won't associate his birth with my stroke. I would hate for him to feel bad or guilty in any way. 'Despite my fears, he and I share a very special bond. 'After all, he was my inspiration for fighting this and getting myself better. I owe my recovery to my two lovely children.' For more information please visit www.stroke.org.uk .
At 38 years old Rachel Inglefield had just given birth to her son Jamie .
Afterwards she had a headache which doctors put down to constipation .
At home, she felt a painful 'click' in her head and was violently sick .
She had suffered a stroke and was rushed to a specialist ward in hospital .
Was discharged 10 days later but couldn't move the left side of her body .
Re-learned to walk at the same time as her daughter took her first steps .
בחיוך למצלמה, התצלום הזה מתאר את אחד הרגעים המאושרים בחייה של רייצ'ל אינגלפילד. הרגע שבו היא הגיעה הביתה עם התינוק החדש שלה בפעם הראשונה. אבל לאם הטרייה המתמוגגת לא היה מושג על הטרגדיה שתקרה לה ימים ספורים לאחר מכן. נכה משבץ הרסני, גברת אינגלפילד נותרה משותקת, ללא יכולת לחבק את בנה שזה עתה נולד או לעזור לטפל בבתה הצעירה. בגיל 38 בלבד היא התעוררה הרחק מילדיה במחלקה מומחית לשבץ מוחי, שם הייתה המטופלת הצעירה ביותר שטופלה. אבל המחשבה לדאוג לתינוק החדש שלה ג'יימי, ואחותו הגדולה סרינה, שהייתה אז בת 16 חודשים, היא שנתנה לה את המוטיבציה להשתפר. גלול למטה לסרטון. בתצלום זה, רייצ'ל אינגלפילד הביאה זה עתה את בנה התינוק החדש ג'יימי הביתה מבית החולים, שם נהנה עם אחותה סרינה. שעה לאחר מכן, גברת אינגלפילד סבלה משבץ מוחי שהשאיר אותה משותקת. גברת אינגלפילד בילתה עשרה ימים במחלקת שבץ מוחי, ואמרה שהמוטיבציה לטפל בילדיה העניקה לה השראה להחלים. היא בתמונה עם הבן ג'יימי, כיום בן שלוש. רייצ'ל ובתה סרינה למדו ללכת יחד - כולל להגיע לטיול אבן הדרך שלהם לתיבת הדואר מחוץ לביתם. היא החלה את הדרך הארוכה להחלמה, בסופו של דבר למדה מחדש ללכת במקביל שבתה עשתה את צעדיה הראשונים. גברת אינגלפילד, כיום בת 41, אמרה: ״זה היה קומי במובן מסוים; שנינו צעדנו את הצעדים המתנודדים הראשונים שלנו על פני הסלון. ״נאחזנו זה בזה, הולכים לתיבת הדואר, בקצה הדרך. זה היה אבן דרך עצומה עבור שנינו״. כדי לחגוג את החלמתה, גברת אינגלפילד יחד עם סרינה ובעלה, אד, השלימו הליכה של חצי מייל כדי לגייס כסף לארגוני צדקה שבץ. השבץ שלה הוכיח את הזרז להערכה מחדש של אורח חייהם, וכעת הם ויתרו על עבודתם המעופפת בלונדון ועברו לכפר המנומנם אוגבורן סנט ג'ורג' בווילטשייר. גברת אינגלפילד, מנהלת יחסי ציבור, אמרה: "ציפיתי שהלידה של הבן שלי תהיה אחד האירועים המשמחים בחיי. הדבר האחרון שציפיתי לו היה אירוע מוחי מסכן חיים. במהלך ההריון, רמות ההורמונים הנשיים עולות, מה שגורם לשינויים בכלי הדם ובהרכב הדם. במהלך ההריון לחץ הדם יכול גם לעלות. שינויים אלה יכולים להגביר את הסיכון לשבץ מוחי. לנשים בהריון יש סיכוי גבוה פי 13 ללקות בשבץ בהשוואה לנשים לא הרות באותו גיל. עם זאת הסיכון לשבץ מוחי אצל נשים צעירות קטן ושבץ מוחי שנגרם כתוצאה מהריון ולידה הם נדירים. ההערכה היא ששבץ מוחי במהלך ההריון משפיע על שמונה מכל 100,000 נשים. מחקרים הראו כי הסיכון לשבץ מוחי עולה בשלושת החודשים האחרונים להריון ובששת השבועות שלאחר הלידה. אם את בהריון ויש לך לחץ דם גבוה או תסמינים של מחלת כלי דם, עליך להיות במעקב צמוד במהלך ההריון. יש להתייחס לשבץ מוחי המתרחש במהלך ההריון באותו אופן כמו כל שבץ אחר. הסיכון לאירוע מוחי נוסף בהריונות עתידיים אינו ידוע. זה נחשב לסיכון נמוך מאוד וסביר להניח שזה תלוי בגורם המדויק לשבץ הראשון שלך. מקור: האגודה לשבץ מוחי. "הרופאים שלי אומרים לי שבץ מוחי הקשור להריון הם נדירים ביותר. הם חושבים שקרעתי את העורקים בצוואר, דחפתי בזמן צירים. "כל כך חשוב לי שג'יימי לא ירגיש בשום צורה אחראית למה שקרה. ״הוא וסרינה היו המוטיבציה שלי להשתפר שוב. רציתי לחבק אותם ולדאוג להם, ולהיות שוב האמא שלהם״. גברת אינגלפילד הייתה בכושר ובריאה ונהנתה מהריון תקין עם ילדה השני, ממש עד לידתו במרץ 2012. לאחר הלידה, גברת אינגלפילד פיתחה כאב ראש חמור שהרופאים הציעו כי נובע מעצירות או דליפת אפידורל. אבל 11 ימים לאחר הלידה, היא התמוטטה ואיבדה את כל הרגשות בצד אחד. היא אמרה: 'הובהלתי לבית החולים לבדיקת מוח אבל הרופאים אמרו שהם לא יכולים להזריק את הצבע הדרוש, כי הנקתי'. מצבה השתפר והיא נשלחה הביתה. בלילה שלאחר מכן, כשהיא מדדה עם קניות הסופרמרקט שלה באינטרנט, היא התמוטטה פעם נוספת. היא אמרה: 'כמו כל האמהות החדשות, פיגרתי עם הקניות אז עשיתי את זה באינטרנט כשהרגשתי קליק חזק בראש. הכאב היה כל כך חזק שהייתי חולה באלימות״. הדיבור שלה היה מטושטש, היא איבדה את התחושה בצד שמאל, ופניה ופיה היו שמוטים. הייתה לה סחרחורת קיצונית שהותירה אותה לא מסוגלת אפילו לשבת זקוף. היא סבלה משבץ מוחי כבד. "מצאתי את עצמי ביחידת שבץ - בגיל 38, הצעירה ביותר שם - והייתי מבולבלת לגמרי", אמרה. ״לא יכולתי אפילו לתת לעצמי לחשוב על ג׳יימי. זה היה כואב מדי. כל מה שרציתי זה להיות איתו. הרגשתי אשמה; אכזבתי אותו. ״כמובן שיחידת השבץ לא התאימה לאמהות טריות. הייתי הורמונלית, עדיין דיממתי, וניסיתי להוציא חלב. כל שאר החולים היו קשישים וזה היה נורא. השבץ של גברת אינגלפילד גרם לה ולבעלה להעריך מחדש את אורחות חייהם. הם ויתרו על מקומות עבודה בלונדון ועברו לכפר המנומנם אוגבורן סנט ג'ורג' בווילטשייר כדי לגדל את ילדיהם. חודשיים לאחר השבץ שלה, רייצ'ל הייתה חזקה מספיק כדי להחזיק את בנה לבד בפעם הראשונה. במהלך הריונה, גברת אינגלפילד סבלה מכאבי ראש, אך הרופאים גררו אותם לעצירות או דליפת אפידורל. 'היה יתרון אחד - השתמשתי ברפידות השד שלי כדי לכסות את העיניים כשרציתי לישון!' עשרה ימים לאחר מכן, היא שוחררה מבית החולים, אך עדיין לא הייתה מסוגלת ללכת או להשתמש בצד שמאל. היא לא הייתה מסוגלת לשמור על עצמה ולא יכלה להחזיק או להאכיל את תינוקה החדש. גברת אינגלפילד אמרה: 'אני באמת דאגתי שלא ניקשר. בעלי היה נפלא, דאג לילדים. אבל זה לא היה אותו הדבר. רציתי להיות שם בשביל הבן שלי'. היא עברה שיעורי פיזיותרפיה וגמילה והחלה בהחלמה נחושה. היא אמרה: 'המחשבה להחזיק את ג'יימי החזיקה אותי. רציתי להיות מסוגל להחזיק אותו בעצמי'. בתה, סרינה, הייתה בת שישה עשר חודשים ומוכנה לעשות את צעדיה הראשונים - וכך החלו האם והבת ללמוד ללכת יחד. גברת אינגלפילד אמרה: ״היא הייתה מאוד מתנודדת, בדיוק כמוני. הלכנו על פני הסלון אוחזים ברהיטים. "המטרה שלנו הייתה ללכת יחד אל תיבת הדואר מחוץ לבית שלנו, וכשעשינו את זה, זה היה פנטסטי". חודשיים לאחר השבץ שלה, גברת אינגלפילד הייתה חזקה מספיק כדי להחזיק את בנה לבד בפעם הראשונה. והיא וסרינה גם השלימו הליכה של חצי מייל לגיוס כספים. עד כה צמד האם והבת גייסו יותר מ-30,000 ליש"ט עבור ארגוני צדקה שבץ. גברת אינגלפילד אמרה שבעלה, אד, היה 'נפלא', אבל כואב לה שהשבץ שלה גרם לכך שהיא לא הייתה מסוגלת לשמור על בנה כשהיה תינוק קטן. אבל כעת היא מסוגלת לדאוג לילדיה לבדה. ״אני עדיין לא יכול לחזור לעבודה, אני לא יכול לעשות ספורט ואני מתעייף בקלות. אבל אני יודעת שיש לי מזל שאני בחיים,' אמרה. היא אמרה: 'אני עדיין בדרך להחלמה. עכשיו אני יכול לטפל בילדים בעצמי, אם כי יש לנו או-פאר שיעזור ולפקוח עין על כולנו. ״אני עדיין לא יכול לחזור לעבודה, אני לא יכול לעשות ספורט ואני מתעייף בקלות רבה. אבל אני יודע שיש לי מזל שאני בחיים. "סרינה רק בת ארבע אבל היא מבינה כשיש לי יום רע, והיא תגיד: "כאב ראש לאמא". ״אני מרגיש עצוב שאני בכלל לא זוכר את ג׳יימי כתינוק זעיר. אני מקווה שהוא לא יקשר את הלידה שלו עם השבץ שלי. הייתי שונאת שהוא ירגיש רע או אשם בכל דרך שהיא. ״למרות הפחדים שלי, הוא ואני חולקים קשר מאוד מיוחד. "אחרי הכל, הוא היה ההשראה שלי להילחם בזה ולשפר את עצמי. אני חייב את ההחלמה שלי לשני ילדיי המקסימים״. למידע נוסף, בקר בכתובת www.stroke.org.uk.
בגיל 38 רייצ'ל אינגלפילד ילדה זה עתה את בנה ג'יימי.
לאחר מכן היה לה כאב ראש שהרופאים גרמו לעצירות.
בבית, היא הרגישה 'קליק' כואב בראשה והייתה חולה באלימות.
היא סבלה משבץ מוחי והובהלה למחלקה מומחים בבית החולים.
שוחררה כעבור 10 ימים אך לא יכלה להזיז את הצד השמאלי של גופה.
למדה מחדש ללכת במקביל שבתה עשתה את צעדיה הראשונים.