Patrick Strudwick had a tumour removed from his large intestine seven years ago, aged 30 . The question, at first glance, seems fairly simple: would you want to know your chances of getting cancer? In particular, whether you are carrying a faulty gene (or even several) that could make cancerous cells or a malignant tumour more likely. But when the opportunity arose to have genetic screening to find out if my DNA was flawed, this question merely triggered more: how would I cope if it turned out cancer was a near certainty? Though certain genetic tests are available on the NHS for people with a clear family history of a particular cancer — for example, if more than two members of your immediate family have had it — the private Spire Bushey Hospital, in Hertfordshire, has become the first to offer full screening for a range of cancers to people who may have had only one or two family members affected. Some genes they test for, in particular the faulty BRCA1 and BRCA2, have received a lot of publicity in recent years. Angelina Jolie discovered she carried a faulty copy of BRCA1, and singer Michelle Heaton found she had a mutated version of BRCA2. They opted for double mastectomies and hysterectomies to avoid the 60 to 90 per cent chance of developing cancer. But this new service screens for dozens of different genes linked to prostate, bowel, breast and ovarian cancers, which are among the most common in Britain, using ‘next generation’ gene technology to provide a full range of results within 12 weeks. There were various reasons why I decided to give it a go. Seven years ago, aged 30, I was lying in a hospital bed, heavily sedated after a colonoscopy to find the cause of months of abdominal pain, when my gastroenterologist delivered the news: . ‘We found an adenoma — a type of tumour — in your large intestine. It was about an inch long, but we managed to remove it.’ ‘OK,’ I replied from the fog of sedation. Though the tumour was benign, the doctor added: ‘The type means that it would likely have become malignant. Had we not removed this, you could have been dead by 40.’ Because such growths are rare for someone so young, I was told I would need to have colonoscopies every three years to (hopefully) catch any further abnormalities. Three years later, a scan found another polyp — smaller, benign, but still, more reason to worry. Another year on and I was lying in another bed, my own, when the telephone rang. ‘They found some cancerous cells,’ my father began. It was his prostate, a common cancer in older men (he was 67) and one with pretty good prospects for survival. But his uncle — my grandfather’s brother — had died of it. And my father’s tumour was one of the most aggressive kinds. He made a full recovery, but the worries lingered. Could there be a faulty prostate cancer gene on my father’s side? My mother was adopted and knows nothing of her family, so might there be bowel cancer genes on her side? Could there be two loaded guns waiting for me? Patrick (pictured) decided to have genetic screening for cancer to find out whether or not he is predisposed to particular strains of bowel and prostate cancer . The final push to take the tests came down to the memory of a dear friend called Beth. Gorgeous, fiercely clever, with a wonderful family and a promising career ahead, she died from malignant melanoma — skin cancer — on her back in 1999. She was 26. So, if there was anything I could do to catch cancer before it caught me, I’d do it, I decided. I booked an appointment with the hospital’s genetic counsellor, Vicki Kiesel. Her hour-long assessment included umpteen questions: ages of siblings, who’d had children, ages of grand- parents at death, who’d had which cancers and when; my medical history, why I wanted screening. Vicki was most concerned about the adenoma. ‘If there is anything in your family to watch for, it would be something called Lynch syndrome,’ she told me. ‘It’s a genetic mistake that makes people more likely to get bowel cancer. With it comes an increased risk of prostate cancer.’ Lynch syndrome can also trigger endometrial, stomach, ovary, brain and skin cancers. If I did have this gene, how great would be the risk of bowel cancer? ‘Up to about 70 per cent,’ she said. Spotting my panicked expression, she told me there were several things they would do to reduce the risks: ‘Colonoscopies every 18 months or so to catch any polyps before they become malignant, and daily aspirin.’ (A recent review of studies on aspirin by Queen Mary University of London concluded that a daily low dose for ten years can reduce the risk of colon cancer by 35 per cent.) ‘After the age of 40 we would also suggest regular PSA tests for prostate cancer,’ she said. If I had Lynch syndrome, my siblings would have a 50 per cent chance of having it, too, so I’d need to tell them. However, Vicki also explained that only 5 to 10 per cent of cancer occurs because of genes — most cancers have an environmental cause. And Lynch syndrome accounts for only 2 to 3 per cent of bowel cancer. The problem, I feel, with all of these statistics is this: they mean nothing if you are one of the few per cent affected. I opted to have screening for every gene we so far know about that can trigger prostate or bowel cancer — 12 genes in total — and went to have the blood taken. For the next ten weeks I refused to think about it, pretended it wasn’t happening and told no one. When I received an email from the clinic saying my results were back and did I want them in person or over the phone, I froze, completely unable to decide. Angelina Jolie (left) discovered she carried a faulty copy of BRCA1, and singer Michelle Heaton (right) found she had a mutated version of BRCA2, they both opted for double mastectomies and hysterectomies . I chickened out and asked for a phone appointment. During the few days before the call, I spoke to Colin Elton, a consultant colorectal surgeon at the Spire Bushey Hospital, to find out his take on how useful these tests might be. ‘There’s not enough awareness among GPs and hospital doctors of the benefits of genetic testing,’ he said. ‘Even if someone does have a family history of one type of cancer, and if they are sent to a genetic counsellor by the NHS, they still might not have the actual testing if the counsellor doesn’t think the chances are high enough. ‘But this screening gives people who might have only one parent or sibling the chance to test — and it’s one of the most common questions family members of cancer patients have: “will I get it, too?” ’ In fact, the NHS might not offer testing because only a small percentage of cancers are caused by genetic problems, says Shane McKee, a consultant clinical geneticist at the Belfast Health and Social Care Trust. He also casts doubt on the screening you can pay for outside the NHS, as family history does not need to be as strong in order to get the tests, which makes analysing the results harder. Another problem is there are likely to be 200 genes responsible for a significant risk of cancer, but we know of only half of them. Patrick (pictured) was incredibly relieved to learn that his genetic screening came back normal although he says he will do everything he can to lower the risks of cancer . Cancer Research UK also advises caution around genetic screening. ‘Knowing that you have certain genetic faults doesn’t always mean there’s any action you can take,’ says a spokesman. But Dr McKee is clear about the benefits of specific genetic cancer tests, particularly for bowel and breast cancers. ‘The objective is to see if we can identify people at increased risk at an early stage, so we can put surveillance programmes in place. Most cancers are treatable if they are caught at an early stage.’ It was this risk reduction that made any lingering doubts about taking the test vanish. I braced myself. Vicki rang with the news. ‘We’ve looked at the 12 genes and they’re all normal.’ ‘Thank God,’ I replied. As I hung up, the relief was almost overwhelming. Later, though, I reminded myself that this only puts me back to similar levels of cancer risk to anyone else and that I might still have a cancer-causing gene we don’t yet know about. I must still do what we all should to lower the risks: keep my weight down, restrict alcohol, don’t smoke and take exercise. I must remain vigilant — for me, for my family and for Beth.
Patrick Strudwick had an intestinal tumour removed  seven years ago .
Four years later his father was diagnosed with prostate cancer .
Patrick had genetic screening that tests for different types of the disease .
His results were returned normal but he will remain vigilant from now on .
לפטריק סטרודוויק הוסר גידול ממעי הגס שלו לפני שבע שנים, בגיל 30. השאלה, במבט ראשון, נראית פשוטה למדי: האם תרצה לדעת את הסיכויים שלך לחלות בסרטן? בפרט, בין אם אתה נושא גן פגום (או אפילו כמה) שעלולים לגרום לתאים סרטניים או לגידול ממאיר יותר. אבל כשהתעוררה ההזדמנות לעשות בדיקה גנטית כדי לגלות אם ה-DNA שלי פגום, השאלה הזו רק עוררה יותר: איך אתמודד אם יתברר שסרטן כמעט בטוח? למרות שבדיקות גנטיות מסוימות זמינות ב-NHS עבור אנשים עם היסטוריה משפחתית ברורה של סרטן מסוים - למשל, אם יותר משני בני משפחתך הקרובה חלו בו - בית החולים הפרטי ספיר בושי, בהרטפורדשייר, הפך לראשון. להציע סקר מלא למגוון סוגי סרטן לאנשים שאולי נפגעו רק מבן משפחה אחד או שניים. כמה גנים שהם בודקים עבורם, במיוחד BRCA1 ו-BRCA2 הפגומים, זכו לפרסום רב בשנים האחרונות. אנג'לינה ג'ולי גילתה שהיא נושאת עותק פגום של BRCA1, והזמרת מישל היטון גילתה שיש לה גרסה שעברה מוטציה של BRCA2. הם בחרו בכריתת שד כפולה וכריתת רחם כדי למנוע את הסיכוי של 60 עד 90 אחוז לפתח סרטן. אבל השירות החדש הזה מסנן עשרות גנים שונים הקשורים לסרטן הערמונית, המעי, השד והשחלות, שהם מהנפוצים ביותר בבריטניה, תוך שימוש בטכנולוגיית הגנים של 'הדור הבא' כדי לספק מגוון שלם של תוצאות תוך 12 שבועות. היו סיבות שונות שבגללן החלטתי לנסות. לפני שבע שנים, בן 30, שכבתי במיטת בית חולים, מורדם בכבדות לאחר בדיקת קולונוסקופיה כדי למצוא את הסיבה לחודשים של כאבי בטן, כשהגסטרואנטרולוג שלי מסר את החדשות:. "מצאנו אדנומה - סוג של גידול - במעי הגס שלך. אורכו היה בערך סנטימטר, אבל הצלחנו להסיר אותו.' 'בסדר', עניתי מערפל ההרגעה. למרות שהגידול היה שפיר, הרופא הוסיף: "הסוג אומר שסביר להניח שהוא היה הופך לממאיר. אם לא היינו מסירים את זה, היית יכול להיות מת עד גיל 40.' מכיוון שגידולים כאלה הם נדירים עבור מישהו כל כך צעיר, נאמר לי שאצטרך לעבור קולונוסקופיה כל שלוש שנים כדי (בתקווה) לתפוס חריגות נוספות. שלוש שנים לאחר מכן, בסריקה נמצא פוליפ נוסף - קטן יותר, שפיר, אך עדיין, סיבה נוספת לדאגה. עוד שנה עברה ושכבתי במיטה אחרת, שלי, כשהטלפון צלצל. 'הם מצאו כמה תאים סרטניים', התחיל אבי. זו הייתה הערמונית שלו, סרטן שכיח אצל גברים מבוגרים (הוא היה בן 67) וסרטן עם סיכויי הישרדות טובים למדי. אבל דודו - אחיו של סבי - מת מזה. והגידול של אבי היה אחד מהסוגים האגרסיביים ביותר. הוא התאושש לחלוטין, אבל הדאגות נשארו. האם יכול להיות גן פגום לסרטן הערמונית בצד של אבי? אמא שלי אומצה ולא יודעת כלום על משפחתה, אז אולי יש בצד שלה גנים של סרטן המעי? יכול להיות שיש שני רובים טעונים שמחכים לי? פטריק (בתמונה) החליט לערוך בדיקה גנטית לסרטן כדי לגלות אם הוא נוטה לזנים מסוימים של סרטן המעי והערמונית או לא. הדחיפה האחרונה לגשת למבחנים הגיעה לזכרה של חברה יקרה בשם בת'. יפהפיה, פיקחית בטירוף, עם משפחה נפלאה וקריירה מבטיחה לפניה, היא מתה ממלנומה ממאירה - סרטן עור - על גבה בשנת 1999. היא הייתה בת 26. אז אם יש משהו שאוכל לעשות כדי לחטוף סרטן לפני שזה יתפוס אותי , אני אעשה את זה, החלטתי. הזמנתי תור ליועצת הגנטית של בית החולים, ויקי קיזל. הערכתה שנמשכה שעה כללה אינספור שאלות: גילאים של אחים, ילדים, גילאים של סבא הורים במוות, למי היה סרטן ומתי; ההיסטוריה הרפואית שלי, למה רציתי בדיקה. ויקי הייתה מודאגת ביותר מהאדנומה. 'אם יש משהו במשפחה שלך לצפות בו, זה יהיה משהו שנקרא תסמונת לינץ',' היא אמרה לי. "זו טעות גנטית שגורמת לאנשים יותר לחלות בסרטן המעי. עם זה מגיע סיכון מוגבר לסרטן הערמונית.' תסמונת לינץ' יכולה גם לעורר סרטן רירית הרחם, הקיבה, השחלות, המוח והעור. אם היה לי את הגן הזה, כמה גדול היה הסיכון לסרטן המעי? "עד כ-70 אחוז", אמרה. כשהיא זיהתה את ההבעה המבוהלת שלי, היא אמרה לי שיש כמה דברים שהם יעשו כדי להפחית את הסיכונים: 'קולונוסקופיה כל 18 חודשים בערך כדי לתפוס פוליפים לפני שהם הופכים לממאירים, ואספירין יומיומי' (סקירה עדכנית של מחקרים על אספירין מאת אוניברסיטת קווין מרי בלונדון הגיעה למסקנה כי מינון יומי נמוך במשך עשר שנים יכול להפחית את הסיכון לסרטן המעי הגס ב-35 אחוזים.) "אחרי גיל 40 היינו מציעים גם בדיקות PSA סדירות לסרטן הערמונית", אמרה. אם היה לי תסמונת לינץ', גם לאחים שלי היה סיכוי של 50 אחוז ללקות בה, אז הייתי צריך לספר להם. עם זאת, ויקי גם הסבירה שרק 5 עד 10 אחוזים מהסרטן מתרחשים בגלל גנים - לרוב סוגי הסרטן יש סיבה סביבתית. ותסמונת לינץ' מהווה רק 2 עד 3 אחוזים מסרטן המעי. הבעיה, אני מרגיש, עם כל הנתונים הסטטיסטיים האלה היא זו: אין להם משמעות אם אתה אחד מהאחוזים המושפעים. בחרתי לעשות סקר עבור כל גן שעד כה אנחנו יודעים עליו שיכול לגרום לסרטן הערמונית או המעי - 12 גנים בסך הכל - והלכתי לקחת את הדם. בעשרת השבועות הבאים סירבתי לחשוב על זה, העמדתי פנים שזה לא קורה ולא סיפרתי לאף אחד. כשקיבלתי מייל מהמרפאה שאומר שהתוצאות שלי חזרו והאם אני רוצה אותן באופן אישי או בטלפון, קפאתי, לגמרי לא יכול להחליט. אנג'לינה ג'ולי (משמאל) גילתה שהיא נושאת עותק פגום של BRCA1, והזמרת מישל היטון (מימין) גילתה שיש לה גרסה שעברה מוטציה של BRCA2, שניהם בחרו בכריתת שד כפולה וכריתת רחם. השתחררתי וביקשתי לקבוע פגישה טלפונית. במהלך הימים הספורים שלפני השיחה, דיברתי עם קולין אלטון, מנתח מעי גס יועץ בבית החולים ספיר בושי, כדי לברר את דעתו עד כמה הבדיקות הללו עשויות להיות שימושיות. "אין מספיק מודעות בקרב רופאי משפחה ורופאי בתי חולים ליתרונות של בדיקות גנטיות", אמר. "גם אם למישהו יש היסטוריה משפחתית של סוג אחד של סרטן, ואם הם נשלחים ליועץ גנטי על ידי ה-NHS, ייתכן שהוא עדיין לא יעבור את הבדיקה בפועל אם היועץ לא חושב שהסיכויים גבוהים מספיק. "אבל ההקרנה הזו נותנת לאנשים שאולי יש להם רק הורה או אח אחד את ההזדמנות לבדוק - וזו אחת השאלות הנפוצות ביותר שיש לבני משפחה של חולי סרטן: "גם אני אקבל את זה?" למעשה, ייתכן שה-NHS לא יציע בדיקות מכיוון שרק אחוז קטן ממקרי הסרטן נגרמים מבעיות גנטיות, אומר שיין מקי, גנטיקאי קליני יועץ ב-Belfast Health and Social Care Trust. הוא גם מטיל ספק לגבי ההקרנה שאתה יכול לשלם עליה מחוץ ל-NHS, מכיוון שההיסטוריה המשפחתית לא צריכה להיות כל כך חזקה כדי לקבל את הבדיקות, מה שמקשה על ניתוח התוצאות. בעיה נוספת היא שסביר להניח שישנם 200 גנים האחראים לסיכון משמעותי לסרטן, אך אנו יודעים רק על מחציתם. פטריק (בתמונה) הוקל להפליא לגלות שההקרנה הגנטית שלו חזרה תקינה למרות שהוא אומר שהוא יעשה כל שביכולתו כדי להוריד את הסיכון לסרטן. Cancer Research UK גם ממליץ לנקוט משנה זהירות לגבי בדיקות גנטיות. "הידיעה שיש לך פגמים גנטיים מסוימים לא אומרת תמיד שיש פעולה כלשהי שאתה יכול לעשות", אומר דובר. אבל לד"ר מקי ברור לגבי היתרונות של בדיקות סרטן גנטיות ספציפיות, במיוחד עבור סרטן המעי והשד. "המטרה היא לראות אם אנחנו יכולים לזהות אנשים בסיכון מוגבר בשלב מוקדם, כדי שנוכל להפעיל תוכניות מעקב. רוב סוגי הסרטן ניתנים לטיפול אם הם נתפסים בשלב מוקדם.' הפחתת הסיכון היא זו שגרמה לכל ספקות מתמשכים לגבי ביצוע הבדיקה להיעלם. התעצמתי. ויקי צלצלה עם החדשות. 'בדקנו את 12 הגנים וכולם נורמליים'. 'תודה לאל', עניתי. כשניתקתי, ההקלה הייתה כמעט עצומה. עם זאת, מאוחר יותר, הזכרתי לעצמי שזה רק מחזיר אותי לרמות דומות של סיכון לסרטן לכל אחד אחר ושאולי עדיין יש לי גן שגורם לסרטן שאנחנו עדיין לא יודעים עליו. אני עדיין חייב לעשות מה שכולנו צריכים כדי להוריד את הסיכונים: לשמור על המשקל שלי, להגביל אלכוהול, לא לעשן ולהתאמן. אני חייב לשמור על ערנות - עבורי, עבור המשפחה שלי ועבור בת'.
לפני שבע שנים הוסר גידול מעי לפטריק סטרודוויק.
ארבע שנים לאחר מכן אובחן אביו כחולה בסרטן הערמונית.
פטריק עבר בדיקה גנטית שבודקת סוגים שונים של המחלה.
התוצאות שלו הוחזרו תקינות אבל הוא יישאר ערני מעתה ואילך.