(CNN)The recent controversy over a video showing University of Oklahoma students, who also were members of the Sigma Alpha Epsilon fraternity, reciting a racist chant revealed a key difference in approaches to parenting. The university said Levi Pettit and Parker Rice encouraged their brothers to sing the lyrics, which included multiple references to the "n-word" and mention of lynching. The two young men were expelled. And the fraternity was shut down. What caught my attention was the reaction of the families — the Pettits and the Rices. They couldn't have been more different. That convinced me that this story wasn't just about racist and juvenile behavior, but also about parenting. Who raised these kids? And shouldn't they have been taught better? At some point, didn't it occur to these young men that they were not only shaming themselves, but also their families? In Dallas, protesters gathered outside the Rice home, holding signs with messages such as: "Racism is taught." Parker Rice issued a statement, which was delivered to the Dallas Morning News by his father, Bob Rice. In it, Parker apologized for actions that he called "wrong and reckless." However, Bob Rice had no response to the controversy. He told reporters: "At the moment, we are not doing interviews." That is not good enough. Parenthood isn't like politics. It doesn't come with a "no comment" button we can press when the job gets uncomfortable. We haven't heard from Levi Pettit. His parents, Brody and Susan, addressed their son's misbehavior in a statement, which was given to the newspaper and posted on the family's website. It read in part: . "As parents of Levi, we love him and care for him deeply. He made a horrible mistake, and will live with the consequences forever. However, we also know the depth of our son's character. He is a good boy, but what we saw in those videos is disgusting. While it may be difficult for those who only know Levi from the video to understand, we know his heart, and he is not a racist. ... "Of course, we are sad for our son -- but more importantly, we apologize to the community he has hurt. We would also like to apologize to the entire African-American community, University of Oklahoma student body and administration. Our family has the responsibility to apologize, and also to seek forgiveness and reconciliation." That's an impressive statement. I applaud the Pettits for stepping up and refusing to blindly defend their son, as many parents might have done. They did what parents are supposed to do: They took responsibility for the actions of the person they raised. Who knew that would be so controversial? Ever since the apologies were offered, there's been discussions in this country about whether it's really necessary for parents to apologize for the actions of their grown children. Last week, while hosting a radio show in San Diego, I brought up the story of the video and pointed to the different approaches that the Rices and the Pettits have to parenting -- all the way from "we are not doing interviews" to "our family has the responsibility to apologize." The Pettits had the right idea, I insisted. A caller disagreed, saying he didn't see why he should have to apologize if his adult son did something wrong.  "He's his own person," he said. Based on what I've heard in the last few days, I would imagine that there are many people who agree with the caller. They seem to believe that, when their son or daughter turns 18, their job is finished. They can't wait to wash their hands of any additional responsibility, and they might even frame their retreat as a way of advancing the principle that everyone should take responsibility for his own actions. That sounds good. But I don't think it's either/or. Of course, individuals should take responsibility for their actions. Yet, as the Pettits demonstrated with their statement, when something goes terribly wrong, there is usually enough responsibility to go around.  When appropriate, parents can take a slice. Besides, I bet a lot of parents believe -- as I do -- that we should never stop loving our children. But at some point, it's perfectly fine for us to just stop claiming them as our own? It just looks like some parents can't wait to find the exit. Here's an idea. We tell people to drink responsibly. We tell them to drive responsibly. We need to start telling them to parent responsibly. After all, parenting a child is the most important job that many of us will have in this world. And there is no date of retirement.
The controversy over University of Oklahoma students reciting a racist chant raises a number of issues .
Ruben Navarrette: Is it necessary for parents to apologize for the bad actions of their grown children?
(CNN) המחלוקת האחרונה על סרטון המראה סטודנטים מאוניברסיטת אוקלהומה, שהיו גם חברים באחוות סיגמא אלפא אפסילון, מדקלמים פזמון גזעני חשפה הבדל מרכזי בגישות להורות. מהאוניברסיטה נמסר כי לוי פטיט ופארקר רייס עודדו את אחיהם לשיר את המילים, שכללו התייחסויות מרובות ל"נ-מילה" ואזכור של לינץ'. שני הצעירים גורשו. והאחווה נסגרה. מה שמשך את תשומת לבי היה תגובת המשפחות - הפטיטים והאורז. הם לא יכלו להיות שונים יותר. זה שכנע אותי שהסיפור הזה לא היה רק ​​על התנהגות גזענית ונוער, אלא גם על הורות. מי גידל את הילדים האלה? והאם לא היה צריך ללמד אותם טוב יותר? באיזשהו שלב, לא עלה בדעתם של הצעירים האלה שהם לא רק מביישים את עצמם, אלא גם את משפחותיהם? בדאלאס התאספו מפגינים מחוץ לבית רייס, כשהם אוחזים בשלטים עם מסרים כמו: "למדו את הגזענות". פארקר רייס פרסם הצהרה, אשר נמסרה ל"דאלאס מורנינג ניוז" על ידי אביו, בוב רייס. בו התנצל פארקר על פעולות שכינה "שגויות ופזיזות". עם זאת, לבוב רייס לא הייתה תגובה למחלוקת. הוא אמר לכתבים: "כרגע אנחנו לא עושים ראיונות". זה לא מספיק טוב. הורות זה לא כמו פוליטיקה. זה לא מגיע עם כפתור "ללא תגובה" שאנחנו יכולים ללחוץ עליו כשהעבודה לא נוחה. לא שמענו מלוי פטי. הוריו, ברודי וסוזן, התייחסו להתנהגות הרעה של בנם בהצהרה, שנמסרה לעיתון ופורסמה באתר המשפחה. נכתב בחלקו: . "כהורים ללוי, אנחנו אוהבים אותו ודואגים לו מאוד. הוא עשה טעות איומה, ויחיה עם ההשלכות לנצח. עם זאת, אנחנו גם יודעים את עומק האופי של הבן שלנו. הוא ילד טוב, אבל מה אנחנו ראיתי באותם סרטונים זה מגעיל. אמנם למי שמכיר רק את לוי מהסרטון קשה להבין, אבל אנחנו מכירים את ליבו, והוא לא גזען... "כמובן, עצוב לנו בשביל הבן שלנו - - אבל חשוב מכך, אנו מתנצלים בפני הקהילה שהוא פגע בו. ברצוננו גם להתנצל בפני כל הקהילה האפרו-אמריקאית, גוף הסטודנטים והמנהלה של אוניברסיטת אוקלהומה. על המשפחה שלנו מוטלת האחריות להתנצל, וגם לבקש סליחה ופיוס". זו אמירה מרשימה. אני מברכת את הפטיטס על כך שהגדילו לעשות וסירבו להגן באופן עיוור על בנם, כפי שאולי הורים רבים היו עושים. הם עשו מה שהורים אמורים לעשות: הם לקחו אחריות על מעשיו של האדם שהם גידלו. מי ידע שזה יהיה כל כך שנוי במחלוקת? מאז שהוצעו ההתנצלויות, התקיימו דיונים במדינה הזו האם באמת יש צורך שההורים יתנצלו על מעשיהם. ילדים בוגרים. בשבוע שעבר, בזמן שהנחתי תוכנית רדיו בסן דייגו, העליתי את סיפור הסרטון והצבעתי על הגישות השונות שיש לבני האורז והפטיטס להורות - כל הדרך מ"אנחנו לא עושים ראיונות "ל"למשפחה שלנו יש את האחריות להתנצל." למשפחת פטיץ היה רעיון נכון, התעקשתי. מתקשר לא הסכים ואמר שהוא לא מבין למה הוא צריך להתנצל אם בנו הבוגר עשה משהו טועה. "הוא האדם שלו," אמר. על סמך מה ששמעתי בימים האחרונים, הייתי מתאר לעצמי שיש הרבה אנשים שמסכימים עם המתקשר. נראה שהם מאמינים שכשבנם או בתם יגיעו לגיל 18, עבודתם הסתיימה. הם לא יכולים לחכות לשטוף את ידיהם מכל אחריות נוספת, והם עשויים אפילו לנסח את הנסיגה שלהם כדרך לקדם את העיקרון שכל אחד צריך לקחת אחריות על מעשיו. זה נשמע טוב. אבל אני לא חושב שזה או/או. כמובן, אנשים צריכים לקחת אחריות על מעשיהם. עם זאת, כפי שהפגינו בני הזוג Pettits בהצהרה שלהם, כשמשהו משתבש מאוד, בדרך כלל יש מספיק אחריות להסתובב. כשמתאים, ההורים יכולים לקחת פרוסה. חוץ מזה, אני בטוח שהרבה הורים מאמינים - כמוני - שלעולם לא נפסיק לאהוב את הילדים שלנו. אבל בשלב מסוים, זה בסדר גמור לנו פשוט להפסיק לטעון שהם שלנו? זה פשוט נראה שחלק מההורים לא יכולים לחכות למצוא את היציאה. הנה רעיון. אנחנו אומרים לאנשים לשתות באחריות. אנחנו אומרים להם לנהוג באחריות. אנחנו צריכים להתחיל לספר להם להורים באחריות. אחרי הכל, הורות לילד היא העבודה החשובה ביותר שתהיה לרבים מאיתנו בעולם הזה. ואין תאריך פרישה.
המחלוקת על כך שסטודנטים מאוניברסיטת אוקלהומה מדקלמים פזמון גזעני מעלה מספר סוגיות.
רובן נווארט: האם יש צורך שהורים יתנצלו על המעשים הרעים של ילדיהם הבוגרים?