Prejudice defies logic. Lots of people loved Peter Mayle's A Year In Provence but it made me more determined than ever to spend summers in Britain. While some of us had to work for a living, off he went in the late Eighties with money in the bank; bought a dilapidated house; charmed the locals and wrote whole chapters about eccentric French plumbers. The cash rolled in, but Provence became a cliché. Envious? Moi? Absolutely. Scroll down for video . View from the top: The creamy village of Gordes in the Luberon (best seen once the coaches have left) That's why, for 25 years, I gave the region a wide berth. But that's nothing compared to Susan, my 80-something mother-in-law, who hadn't been to France for half a century. Then, to my horror, as soon as the Eurostar pulled out of St Pancras, Susan produced a crumpled copy of Mayle's book and quickly became engrossed. Getting there is a doddle. In high season the train goes all the way from London to Avignon. We picked up a hire car at Avignon station and headed for our villa just outside pretty L'Isle-sur-la-Sorgue, which straddles five tributaries of the River Sorgue and was once a centre of the cloth industry. L'Hirondelle, as our villa is called, is owned by a Hungarian couple. They have done a fabulous job: traditional (terrace sheltered by vines, pool, hewn stone floors, lavender) but also big on technology (huge TV showing all the main UK channels and fridges galore). A region of colour and aromas: Rolling fields of lavender are a welcome sight for visitors to Provence . I was just uncorking the first bottle of rose and about to toast our good fortune when Susan noticed her suitcase was not the one that she'd left Norfolk with. It was my fault. I'd picked up an entirely different one on arrival in Avignon. Now we all know France is in crisis. But, what I hadn't quite appreciated, is how frustratingly inefficient it is. Lost and Found offices only operate Monday to Friday; there is no number you can call and the police look at you wearily when reporting something missing. Luckily, it was market day on Sunday in L'Isle-sur-la-Sorgue (once described as the 'Venice of Provence', which is a little overstating things) and so we bought several new frocks for Susan, before settling down to lunch by the river. She was a little down about it all, but her spirits picked up no end that evening when we drove to the hill-top village of Menerbes (Gothic-style church, corkscrew museum, teenyweeny streets and, yes, the backdrop to Mayle's literary money-spinner) and looked out over the Luberon National Park, with the Vaucluse mountains in the distance. Two kilometres away is the ravishing La Bastide de Marie, a 14-room hotel (including one gypsy caravan) set in acres of its own vineyards. Misty highs, lovely lows: Mont Ventoux provides a beautiful backdrop to the pretty villages of Provence (left) - while lunch in the medieval enclave of L'Isle-sur-la-Sorgue (right), above the River Sorgue, will perk up the soul . The restaurant (£50 a head, including wine) is open to non residents - and the food and service assuaged any lingering negativity about the indifference of the French to missing suitcases. Aix en Provence is an hour south east. My wife was insistent that we should visit its famous market and so off we went, only to discover it closes at 1pm. How on earth will Monsieur Hollande ever get this country back to work? Then we had the car towed away. Things could only get better but we'd not expected fullblown rapture when we stopped off for dinner at Crillon le Brave, an exquisite collection of 16th and 17th century buildings which over the years has been turned into a hotel occupying a prime spot. With its creamy stone, bleached shutters and imposing church, it is everything you could want in Provence - and more. Frankly, dinner went straight into my top ten list. We conquered Mont Ventoux. At 6,273ft metres it's the highest point in Provence, the arid summit way above the tree line. It wasn't a difficult climb - by car, that is. Others were doing it on foot or on racing bikes, the latter inspired by the Tour de France, which passes this way most years. A familiar sight: Mont Ventoux has often played host to the Tour de France - and is also great for non-cyclists . Just before you reach the summit, there's a grave by the side of the road, a memorial to the great British cyclist Tommy Simpson, who died from heart failure in 1967 on one of the hottest days ever recorded in the race. His last words were: 'Put me back on the bloody bike.' Mont Ventoux is an essential outing. So, too, is Gordes, as long as you go there once the tourist coaches have left. The village is irresistibly pretty, so much so my father-in-law very nearly bought a set of those plastic place-mats with scenic photographs complete with a Greetings from Gordes inscription. I told him that for the same price we could have a cocktail on the terrace of La Bastide de Gordes, the famous old hotel that tumbles down the rock face just off the main square. And that's what we did. We stayed on for a thrilling dinner, during which we learned that the hotel is about to close for a €16 million refurb (reopening June 17). A week in Provence might not have the same ring to it as the title of Mayle's book, but a mere seven days here works wonders for the soul. Susan even forgave me for the suitcase debacle. CV Villas (0207 563 7903) cvvillas.com offers seven nights at Maison L'Hirondelle, for up to six sharing, from £2,675, including maid service (but excluding travel, which can be arranged on request). From May 1, Eurostar (03432 186186; eurostar.com) goes direct from London St Pancras to Avignon. Prices from £99 return. A week's car rental with Rhino (0845 508 9845; rhinocarhire.com) costs from £114.
Peter Mayle's book A Year in Provence put the spotlight on the region .
But there is more to the region than this old literary favourite suggests .
Mont Ventoux provides a beautiful backdrop - and spectacular views .
דעות קדומות נוגדות את ההיגיון. הרבה אנשים אהבו את A Year In Provence של פיטר מייל, אבל זה גרם לי לנחוש יותר מאי פעם לבלות את הקיץ בבריטניה. בעוד שחלקנו נאלצו לעבוד למחייתו, הוא הלך בסוף שנות השמונים עם כסף בבנק; קנה בית רעוע; הקסים את המקומיים וכתב פרקים שלמים על שרברבים צרפתים אקסצנטריים. המזומנים גלגלו פנימה, אבל פרובנס הפכה לקלישאה. מְקַנֵא? מוי? בהחלט. גלול למטה לסרטון. מבט מלמעלה: הכפר השמנתי של גורדס בלוברון (נראה הכי טוב ברגע שהמאמנים עזבו) זו הסיבה שבמשך 25 שנה, נתתי לאזור מקום רחב. אבל זה עוד כלום לעומת סוזן, חמותי בת ה-80 ומשהו, שלא הייתה בצרפת חצי מאה. ואז, למרבה האימה, ברגע שהיורוסטאר יצא מסנט פנקראס, סוזן הפיקה עותק מקומט של ספרה של מייל ונכנסה במהירות לשקוע. להגיע לשם הוא התלבטות. בעונת השיא הרכבת יוצאת כל הדרך מלונדון לאביניון. אספנו רכב שכור בתחנת אביניון ויצאנו לווילה שלנו ממש מחוץ ל-L'Isle-sur-la-Sorgue היפה, המשתרעת על פני חמישה יובלים של נהר הסורג והייתה פעם מרכז של תעשיית הבדים. L'Hirondelle, כפי שנקראת הוילה שלנו, נמצאת בבעלות זוג הונגרי. הם עשו עבודה נהדרת: מסורתית (מרפסת מוגנת בגפנים, בריכה, רצפות אבן חצובות, לבנדר) אבל גם טכנולוגיה גדולה (טלוויזיה ענקית שמציגה את כל הערוצים והמקררים העיקריים בבריטניה). אזור של צבע וניחוחות: שדות לבנדר מתגלגלים הם מראה מבורך למבקרים בפרובאנס. בדיוק פתחתי את הפקק הראשון של הוורדים ועמדתי להרים את מזלנו הטוב כשסוזן הבחינה שהמזוודה שלה לא הייתה זו שאיתה עזבה את נורפולק. זו הייתה אשמתי. לקחתי אחד אחר לגמרי כשהגעתי לאביניון. עכשיו כולנו יודעים שצרפת במשבר. אבל, מה שלא ממש הערכתי, זה כמה זה לא יעיל עד כדי מתסכל. משרדי אבודים ומצאו פועלים רק בימים שני עד שישי; אין מספר שאתה יכול להתקשר אליו והמשטרה מסתכלת עליך בעייפות כשהיא מדווחת על חסר. למרבה המזל, זה היה יום השוק ביום ראשון ב-L'Isle-sur-la-Sorgue (פעם תואר כ'ונציה של פרובנס', וזה קצת מוגזם) ולכן קנינו כמה שמלות חדשות עבור סוזן, לפני שהתיישבנו ארוחת צהריים ליד הנהר. היא הייתה קצת מדוכדכת בכל זה, אבל רוחה לא התגברה באותו ערב כשנסענו לכפר מנרב בראש הגבעה (כנסייה בסגנון גותי, מוזיאון חולצי פקקים, רחובות קטנים, וכן, הרקע לכסף הספרותי של מייל -ספינר) והשקיף על הפארק הלאומי לוברון, עם הרי הווקלוס במרחק. שני קילומטרים משם נמצא מלון לה באסטיד דה מארי המרהיב, מלון בן 14 חדרים (כולל שיירת צוענים אחת) השוכן בתוך דונמים של כרמים משלו. שיאים ערפיליים, שפל מקסימים: Mont Ventoux מספק רקע יפה לכפרים היפים של פרובנס (משמאל) - בעוד ארוחת הצהריים במובלעת ימי הביניים של L'Isle-sur-la-Sorgue (מימין), מעל נהר Sorgue, תתפרנס הנפש . המסעדה (50 פאונד לראש, כולל יין) פתוחה לאנשים שאינם תושבים - והאוכל והשירות שיככו כל שליליות מתמשכת לגבי אדישותם של הצרפתים למזוודות החסרות. אקס אן פרובנס נמצאת שעה דרום מזרחה. אשתי התעקשה שנבקר בשוק המפורסם שלה, אז יצאנו, רק כדי לגלות שהוא נסגר בשעה 13:00. איך לעזאזל מסייה הולנד יחזיר את המדינה הזו לעבודה? ואז גררנו את המכונית. דברים יכולים רק להשתפר, אבל לא ציפינו להתלהבות מלאה כשעצרנו לארוחת ערב ב-Crillon le Brave, אוסף מעודן של בניינים מהמאה ה-16 וה-17, שבמהלך השנים הפך למלון במיקום מעולה. עם האבן הקרמית שלה, התריסים המלבינים והכנסייה המרשימה, זה כל מה שאפשר לרצות בפרובנס - ועוד. למען האמת, ארוחת הערב נכנסה ישר לרשימת עשרת הגדולים שלי. כבשנו את מון ונטו. בגובה 6,273 רגל, זוהי הנקודה הגבוהה ביותר בפרובנס, הפסגה הצחיחה הרבה מעל קו העצים. זה לא היה טיפוס קשה - במכונית, כלומר. אחרים עשו זאת ברגל או על אופני מירוץ, האחרון בהשראת הטור דה פראנס, שעובר כך ברוב השנים. מחזה מוכר: Mont Ventoux אירח לעתים קרובות את הטור דה פראנס - והוא נהדר גם עבור לא רוכבי אופניים. רגע לפני שמגיעים לפסגה, יש קבר בצד הדרך, אנדרטה לרוכב האופניים הבריטי הגדול טומי סימפסון, שמת מאי ספיקת לב ב-1967 באחד הימים החמים ביותר שתועדו אי פעם במירוץ. מילותיו האחרונות היו: 'תחזיר אותי לאופניים המחורבנים'. Mont Ventoux הוא טיול חיוני. כך גם גורדס, כל עוד נוסעים לשם לאחר שהרכבי התיירים עזבו. הכפר יפה שאי אפשר לעמוד בפניו, עד כדי כך שחמי כמעט קנה סט של מחצלות פלסטיק אלה עם צילומי נוף עם כתובת 'שלום מגורד'. אמרתי לו שבאותו מחיר נוכל לשתות קוקטייל על המרפסת של La Bastide de Gordes, המלון הישן המפורסם שנופל על פני הסלע ממש ליד הכיכר המרכזית. וזה מה שעשינו. נשארנו לארוחת ערב מרגשת, שבמהלכה נודע לנו שהמלון עומד להיסגר לרגל שיפוץ של 16 מיליון אירו (ייפתח מחדש ב-17 ביוני). לשבוע בפרובנס אולי אין את אותה צלצול כמו הכותרת של ספרה של מייל, אבל שבעה ימים בלבד כאן מחולל פלאים לנפש. סוזן אפילו סלחה לי על תקלת המזוודה. CV Villas (0207 563 7903) cvvillas.com מציע שבעה לילות ב-Maison L'Hirondelle, עבור עד שישה שיתוף, החל מ-£2,675, כולל שירות חדרנית (אך לא כולל נסיעות, שניתן לארגן על פי בקשה). מ-1 במאי, יורוסטאר (03432 186186; eurostar.com) נוסע ישירות מלונדון סנט פנקראס לאביניון. מחירים החל מ-99 פאונד הלוך ושוב. השכרת רכב לשבוע עם Rhino (0845 508 9845; rhinocarhire.com) עולה החל מ-114 פאונד.
ספרו של פיטר מייל שנה בפרובנס שם את הזרקור על האזור.
אבל יש באזור יותר ממה שמציע החביב הספרותי הישן הזה.
Mont Ventoux מספק רקע יפהפה ונופים מרהיבים.