Inhaling the delicate bouquet of a glass of wine can leave most of us at a loss for words to describe what we are smelling. But it turns out it may be our language that is hampering our sense of smell. Scientists have found that English speakers struggle to identify and describe odours compared to other languages. I'm getting blackberries and thistles: The English language is not the best for describing odours say scientists . Researchers found those who use English as their first language can take five times as long to describe an odour than they can a colour. However, native speakers from the Jahai tribe in Perak, Malaysia, described odours far more consistently and in less time than they can a colour. Looking at someone who is overweight or obese can alter our sense of smell to make the scent of the world around us appear less pleasant, scientists have found. Researchers discovered viewing images of fat people caused participants in a study to rate odour samples as smelling worse - even though they were actually fragrance free. The scientists believe the effect may be caused by inbuilt negative bias that many people have towards those who are overweight and obese. Surprisingly they also found that those who had a higher BMI themselves tended to give the scent samples a lower rating. This suggests that people who have their own weight problems are perhaps also the harshest critics of others who are fat. The Jahai have at least 12 specific abstract words that relate to smells while the Maniq, a tribe of hunter gatherers in southern Thailand, have 15 words. These abstract words describe smells in the same way as we use blue, red and yellow to describe colours. The findings suggest English speakers appear to have lost the ability to accurately describe smells. Professor Asifa Majid, who led the work at the centre for language studies at Radboud University in Nijmegen, in the Netherlands, said: 'Our findings show that the long-held assumption that people are bad at naming smells is not universally true. 'Odours are expressible in language, as long as you speak the right language.' Professor Majid has found that the English language has few specific words that are capable of describing smells. One of the few that is used is the term 'musty', which describes a stuffy and dusty odour of an old book or room that has been unused for a long time. Most of the time English speakers have to rely upon the source of the smell as a description - using words like fruity or lemon. In a study published in the journal Cognition, Professor Majid asked 10 American English speakers and 10 native speakers of the Jahai to describe colours and odours. They were presented with 12 odours, including cinnamon, turpentine, lemon, smoke, chocolate, rose, onion and gasoline, and 80 different colours. They found that when describing the odours, there was little agreement among English speakers when describing the odours. The Jahai use 12 abstract words to describe odours (shown, left) in the same way they do colours (right) In many western societies, smell has become a largely under-used sense. In many cases odours have become something undesirable and to be avoided, according to Professor Majid (picture posed by a model) They also used far longer descriptions when identifying the smells. For example when presented with a cinnamon odour, English speakers described it as spicy, sweet, candy, smoky, wine and pot pourri. However, the Jahai were found to use a series of succinct terms to describe the smells, such words that mean to 'smell edible' and 'to have a bloody smell that attracts tigers'. These works were predominantly abstract words, much like those they used for colour. However, while abstract words were dominant among the English speakers when describing colour, they used source based descriptions. In a later study in the journal of Cognition, Professor Majid and her colleagues looked at the language of the Maniq, a 300 strong nomadic tribe in southern Thailand, and found they use words for smell that have complex meanings. They wrote: 'Smell is particularly important in the lives of the Maniq, and lies at the core of the indigenous ideology. The table above shows the specific abstract words used by the Maniq tribes to describe different odours . 'The Maniq surround themselves with odors believed to be beneficial for health and that repel danger. They stay constantly alert for potentially harmful odors. 'The Maniq system is remarkable because there are dedicated terms for olfaction and these are part of everyday talk. Western languages simply lack this. When describing smells, English speakers, for example, most often resort to source-descriptors, such as like a banana or fruity, but even these descriptors are not applied accurately.' It is unclear exactly why English speakers have lost the ability to describe smells accurately, but vision has become the predominant sense in almost all human cultures. In a recent study published in the journal of Cognitive Linguistics, Professor Majid and her colleagues found that English speakers use specific words for vision and hearing but have few for the other senses like touch, smell and taste. There is a similar pattern in other western languages. However, smell plays a far greater role in the language of the Semai of Malaysia, for example. Speaking to New Scientist, Professor Majid said: 'There seems to be something culturally different too. 'People in the West seem to do everything they can to get rid of smells, and in many contexts odour is a taboo topic. 'This might be linked to changes in our smell environment since the industrial revolution. 'If you read stories from the UK or France from before the revolution, there's sewage in the streets and people are using perfume to cover up body odour. 'These days, we do everything we can to sanitise our environment.'
English speakers  take five times longer to describe an odour than a colour .
Native Asian tribes like the Jahai have at least 12 specific words for smells .
English speakers tend to rely upon descriptive words like fruity or lemon .
Scientists at Radboud University in the Netherlands say western culture has made smell less important and in some cases something to be avoided .
שאיפת זר פרחים עדין של כוס יין יכולה להשאיר את רובנו אובדי עצות כדי לתאר את מה שאנו מריחים. אבל מסתבר שאולי השפה שלנו היא שפוגעת בחוש הריח שלנו. מדענים מצאו שדוברי אנגלית מתקשים לזהות ולתאר ריחות בהשוואה לשפות אחרות. אני מקבל פטל שחור וגדילן: השפה האנגלית אינה הטובה ביותר לתיאור ריחות אומרים מדענים. חוקרים מצאו למי שמשתמש באנגלית כשפתם הראשונה יכול לקחת פי חמישה זמן לתאר ריח מאשר צבע. עם זאת, דוברי שפת אם משבט הג'האי בפראק, מלזיה, תיארו ריחות באופן עקבי הרבה יותר ובפחות זמן ממה שהם יכולים לצבוע. הסתכלות על מישהו שסובל מעודף משקל או השמנת יתר יכולה לשנות את חוש הריח שלנו כדי לגרום לריח של העולם סביבנו להיראות פחות נעים, מצאו מדענים. חוקרים גילו שצפייה בתמונות של אנשים שמנים גרמה למשתתפים במחקר לדרג את דגימות הריח כמריחות גרוע יותר - למרות שהן למעשה היו נטולות ריח. המדענים מאמינים שההשפעה עשויה להיגרם מהטיה שלילית מובנית שיש לאנשים רבים כלפי אלו הסובלים מעודף משקל והשמנת יתר. באופן מפתיע הם גם גילו שאלו בעלי BMI גבוה יותר בעצמם נטו לתת לדגימות הריח דירוג נמוך יותר. זה מצביע על כך שאנשים שיש להם בעיות משקל משלהם הם אולי גם המבקרים החריפים ביותר של אחרים שמנים. לג'האי יש לפחות 12 מילים מופשטות ספציפיות המתייחסות לריחות ואילו למניק, שבט של מלקטי ציידים בדרום תאילנד, יש 15 מילים. מילים מופשטות אלו מתארות ריחות באותו אופן שבו אנו משתמשים בכחול, אדום וצהוב לתיאור צבעים. הממצאים מראים שדוברי אנגלית איבדו את היכולת לתאר במדויק ריחות. פרופסור אסיפה מג'יד, שהובילה את העבודה במרכז ללימודי שפות באוניברסיטת רדבוד בניימגן שבהולנד, אמרה: "הממצאים שלנו מראים שההנחה ארוכת השנים שאנשים גרועים בשמות ריחות אינה נכונה באופן אוניברסלי. 'ניתן להביע ריחות בשפה, כל עוד אתה מדבר בשפה הנכונה'. פרופסור מג'יד מצא שבשפה האנגלית יש מעט מילים ספציפיות שמסוגלות לתאר ריחות. אחד הבודדים שבהם נעשה שימוש הוא המונח 'מעופש', המתאר ריח מחניק ומאובק של ספר או חדר ישן שלא היה בשימוש זמן רב. רוב הזמן דוברי אנגלית צריכים להסתמך על מקור הריח כתיאור - באמצעות מילים כמו פירות או לימון. במחקר שפורסם בכתב העת Cognition, ביקש פרופסור מג'יד מ-10 דוברי אנגלית אמריקאית ומ-10 דוברי הג'האי שפת אם לתאר צבעים וריחות. הם הוצגו עם 12 ריחות, כולל קינמון, טרפנטין, לימון, עשן, שוקולד, ורד, בצל ובנזין, ו-80 צבעים שונים. הם גילו שכאשר תיארו את הריחות, הייתה הסכמה מועטה בין דוברי האנגלית בתיאור הריחות. הג'האי משתמשים ב-12 מילים מופשטות כדי לתאר ריחות (מוצג, משמאל) באותו אופן שבו הם עושים צבעים (מימין). בחברות מערביות רבות, הריח הפך לחוש בשימוש במידה רבה. במקרים רבים ריחות הפכו למשהו לא רצוי ויש להימנע ממנו, לדברי פרופסור מג'יד (תמונה שהוצגה על ידי דוגמנית) הם גם השתמשו בתיאורים ארוכים בהרבה בעת זיהוי הריחות. לדוגמה, כאשר הוצג עם ריח קינמון, דוברי אנגלית תיארו אותו כחריף, מתוק, ממתק, מעושן, יין וסיר פוררי. עם זאת, נמצא שהג'האי משתמש בשורה של מונחים תמציתיים כדי לתאר את הריחות, מילים כאלה שמשמעותן 'להריח אכיל' ו'בעל ריח מדמם שמושך נמרים'. יצירות אלה היו בעיקר מילים מופשטות, בדומה לאלה שבהן השתמשו לצבע. עם זאת, בעוד שמילים מופשטות היו דומיננטיות בקרב דוברי האנגלית בעת תיאור צבע, הם השתמשו בתיאורים מבוססי מקור. במחקר מאוחר יותר ב-Journal of Cognition, פרופסור מג'יד ועמיתיה בחנו את השפה של ה-Manik, שבט נוודים בן 300 חזקים בדרום תאילנד, ומצאו שהם משתמשים במילים לריח בעלות משמעויות מורכבות. הם כתבו: "ריח חשוב במיוחד בחיי המנייק, והוא נמצא בליבה של האידיאולוגיה הילידית. הטבלה שלמעלה מציגה את המילים המופשטות הספציפיות ששימשו את שבטי מאניק לתיאור ריחות שונים. "המניק מקיפים את עצמם בריחות שלדעתם מועילים לבריאות ושדוחים סכנה. הם נשארים ערניים כל הזמן לריחות שעלולים להזיק. ״מערכת Maniq יוצאת דופן מכיוון שיש מונחים ייעודיים לריח ואלה הם חלק מהדיבור היומיומי. שפות מערביות פשוט חסרות את זה. כשמתארים ריחות, דוברי אנגלית, למשל, נעזרים לרוב בתיאורי מקור, כמו כמו בננה או פירותי, אבל אפילו תיאורים אלה אינם מיושמים במדויק״. לא ברור בדיוק למה דוברי אנגלית איבדו את היכולת לתאר ריחות במדויק, אבל הראייה הפכה לחוש השולט כמעט בכל התרבויות האנושיות. במחקר שפורסם לאחרונה בכתב העת לבלשנות קוגניטיבית, פרופסור מג'יד ועמיתיה מצאו שדוברי אנגלית משתמשים במילים ספציפיות לראייה ולשמיעה אך יש להם מעט עבור החושים האחרים כמו מגע, ריח וטעם. יש דפוס דומה בשפות מערביות אחרות. עם זאת, לריח יש תפקיד הרבה יותר גדול בשפת הסמאי של מלזיה, למשל. בשיחה עם New Scientist אמר פרופסור מג'ד: "נראה שיש גם משהו שונה מבחינה תרבותית. ״נראה שאנשים במערב עושים כל מה שהם יכולים כדי להיפטר מריחות, ובהקשרים רבים ריח הוא נושא טאבו. "ייתכן שזה קשור לשינויים בסביבת הריח שלנו מאז המהפכה התעשייתית. "אם אתה קורא סיפורים מבריטניה או צרפת מלפני המהפכה, יש ביוב ברחובות ואנשים משתמשים בבושם כדי לכסות את ריח הגוף. 'בימים אלה, אנחנו עושים כל שביכולתנו כדי לחטא את הסביבה שלנו'.
לדוברי אנגלית לוקח פי חמישה יותר לתאר ריח מאשר צבע.
לשבטים ילידי אסיה כמו הג'האי יש לפחות 12 מילים ספציפיות לריחות.
דוברי אנגלית נוטים להסתמך על מילים תיאוריות כמו פירותי או לימון.
מדענים מאוניברסיטת Radboud בהולנד אומרים שהתרבות המערבית הפכה את הריח לפחות חשוב ובמקרים מסוימים למשהו שיש להימנע ממנו.