(CNN)In Washington's polarized political environment, support for Israel has been a rare area of bipartisan cooperation -- at least until now. Israeli Prime Minister Benjamin Netanyahu's speech to Congress on Tuesday threatens to undermine the nearly 67-year tradition of bipartisan support that has endured since President Harry Truman became the first head of state to recognize Israel. Netanyahu is driven not only by his concerns about Iran's nuclear threat -- the topic of his address -- but also by domestic political considerations. Israel will hold its national elections just two weeks after his visit to Washington. Netanyahu is fighting for his political life as he faces a tougher than expected re-election campaign. He has been widely blamed at home for having failed to lower the high cost of living, an issue that his rivals have eagerly exploited. Netanyahu has tried to offset some of this criticism by focusing on his perennial issue: Iran. A major televised address in Washington concerning Iran's threat, interrupted only by standing ovations from American lawmakers, has the potential to be far more effective than any campaign ad in projecting gravitas, reinforcing his security credentials and reminding voters of his vast experience -- in contrast to his rivals' inexperience -- in foreign affairs. Yet Netanyahu's speech, while possibly giving him a short-term boost at home, will harm Jerusalem's relations with Washington, not Iran's nuclear program. Speaker John Boehner's late-January invitation to Netanyahu to address a joint session of Congress was coordinated with neither the White House nor the State Department. It was, in essence, a political ploy aimed at undermining President Obama as he strives to reach a historic deal over Iran's nuclear program. In defiance of the Obama administration, and rejecting advice from leading figures in Israel and key supporters of Israel in the United States, Netanyahu accepted the invitation. By antagonizing the White House, Boehner and Netanyahu have put Democratic members of Congress in a bind, forcing them to choose between two unenviable options: either attend the speech out of respect for a close ally, but in so doing flout the president -- their party leader -- or demonstrate loyalty to Obama by snubbing the leader of a major U.S. ally. Two senior Senate Democrats with sterling pro-Israel credentials, Richard Durbin and Dianne Feinstein, tried to diffuse this latest crisis between Washington and Jerusalem by offering to meet with the Israeli premier behind closed doors but were rebuffed by Netanyahu. Feinstein had previously noted that an invitation to address Congress during the Israeli election period was "highly inappropriate." In politicizing his visit to Washington, Netanyahu has allowed his bad blood with Obama to spill over into his government's increasingly complicated relationship with the Democratic Party. Netanyahu no doubt believes that Obama is misguided about the pending deal with Iran. Indeed, there are good reasons to be skeptical of any agreement with a regime that has long engaged in deception and concealment with respect to its nuclear program. Less than two weeks ago, the International Atomic Energy Agency reported that Iran was continuing to evade questions about evidence of past work on designing nuclear weapons. Yet Netanyahu's move is counterproductive. Democrats on Capitol Hill who were inclined to support additional sanctions on Iran now feel compelled to back the president. In a rare move, five former Israeli ambassadors have publicly called on Netanyahu to cancel his speech. Former Mossad chief Meir Dagan has accused Netanyahu of having caused Israel "heavy strategic damage on the Iranian issue" by antagonizing the administration. Netanyahu's foray into partisan politics is hardly a new phenomenon. He has never hid his preference for the Republican Party. During his first term in office, Netanyahu irked President Bill Clinton by meeting with the Rev. Jerry Falwell, then-House Speaker Newt Gingrich and other detractors of the President a day before coming to the White House. A key Netanyahu supporter is U.S. casino magnate Sheldon Adelson, a major Republican donor who also owns the pro-Netanyahu newspaper Israel Hayom. During the 2012 presidential campaign, Adelson poured millions into Republican challenger Mitt Romney's coffers, saying he was willing to spend $100 million to defeat Obama. That July, Netanyahu's senior adviser, Ron Dermer, helped orchestrate Romney's visit to Israel in what amounted to an implicit endorsement of Obama's rival. Dermer, a former U.S. citizen who once worked for Republican pollster and political consultant Frank Luntz, is Israel's current ambassador to the United States. It is Dermer who coordinated the invitation to Netanyahu with Boehner but never mentioned the invitation to Secretary of State John Kerry when they met a day before Boehner's announcement. This time, Netanyahu may have gone too far. National Security Adviser Susan Rice did not mince words when she called Netanyahu's latest move "destructive to the fabric of the relationship"  between the United States and Israel. Although the U.S.-Israel relationship is strong and resilient, rooted in common values and shared interests, Netanyahu is subjecting it to an unnecessary test with unknown consequences by choosing to play partisan politics.
Ziv: By injecting himself into U.S. politics, the Israeli prime minister puts at risk a 67-year relationship between two countries .
Netanyahu's speech to Congress poses a problem for Democrats too, Ziv says .
(CNN) בסביבה הפוליטית המקוטבת של וושינגטון, התמיכה בישראל הייתה תחום נדיר של שיתוף פעולה דו-מפלגתי - לפחות עד עכשיו. נאומו של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בקונגרס ביום שלישי מאיים לערער את המסורת של כמעט 67 שנים של תמיכה דו-מפלגתית שנמשכה מאז שהנשיא הארי טרומן הפך לראש המדינה הראשון שהכיר בישראל. נתניהו מונע לא רק מהחששות שלו מהאיום הגרעיני של איראן - נושא הנאום שלו - אלא גם משיקולים פוליטיים פנימיים. ישראל תקיים את הבחירות הלאומיות שלה רק שבועיים לאחר ביקורו בוושינגטון. נתניהו נאבק על חייו הפוליטיים כשהוא עומד בפני מערכת בחירות חוזרת קשה מהצפוי. הוא הואשם רבות בבית על כך שלא הצליח להוריד את יוקר המחיה, נושא שיריביו ניצלו בשקיקה. נתניהו ניסה לקזז חלק מהביקורת הזו על ידי התמקדות בסוגייתו הרב-שנתית: איראן. לנאום מרכזי בטלוויזיה בוושינגטון הנוגע לאיום של איראן, שנקטע רק על ידי כפיים סוערות מצד מחוקקים אמריקאים, יש פוטנציאל להיות הרבה יותר יעיל מכל פרסומת מסע הפרסום בהקרנת גרביטאס, חיזוק הסמכות הביטחונית שלו והזכירה לבוחרים את ניסיונו הרב - בניגוד לכך. לחוסר הניסיון של יריביו - בענייני חוץ. עם זאת, נאומו של נתניהו, אף שייתן לו דחיפה לטווח קצר בבית, יפגע ביחסי ירושלים עם וושינגטון, לא בתוכנית הגרעין של איראן. הזמנתו של היו"ר ג'ון בוהנר לנתניהו בסוף ינואר לנאום בישיבה משותפת של הקונגרס לא תואמה לא עם הבית הלבן ולא עם מחלקת המדינה. זה היה, בעצם, תכסיס פוליטי שמטרתו לערער את הנשיא אובמה כשהוא שואף להגיע להסכם היסטורי על תוכנית הגרעין של איראן. בניגוד לממשל אובמה, ודחיית עצות של אישים מובילים בישראל ותומכי מפתח של ישראל בארצות הברית, נתניהו נענה להזמנה. על ידי התנגדות לבית הלבן, בוהנר ונתניהו הכניסו את חברי הקונגרס הדמוקרטים, ואילצו אותם לבחור בין שתי אפשרויות חסרות קנאה: או להשתתף בנאום מתוך כבוד לבעל ברית קרוב, אבל בכך לזלזל בנשיא - שלהם. מנהיג המפלגה - או להפגין נאמנות לאובמה על ידי גירוש מנהיג של בעל ברית גדול בארה"ב. שני דמוקרטים בכירים בסנאט בעלי תעודה פרו-ישראלית מרשימה, ריצ'רד דורבין ודיאן פיינשטיין, ניסו לפזר את המשבר האחרון הזה בין וושינגטון לירושלים בכך שהציעו להיפגש עם ראש הממשלה הישראלי בדלתיים סגורות, אך נדחו על ידי נתניהו. פיינשטיין ציין בעבר כי הזמנה לנאום בקונגרס בתקופת הבחירות בישראל היא "מאוד לא הולמת". בפוליטיזציה של ביקורו בוושינגטון, נתניהו איפשר לדמו הרע שלו עם אובמה לזלוג למערכת היחסים המסובכת יותר ויותר של ממשלתו עם המפלגה הדמוקרטית. נתניהו ללא ספק מאמין שאובמה טועה בעניין העסקה הממתינה עם איראן. אכן, יש סיבות טובות להיות סקפטיים לגבי כל הסכם עם משטר שעסק זה מכבר בהונאה והסתרה ביחס לתוכנית הגרעין שלו. לפני פחות משבועיים דיווחה הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית כי איראן ממשיכה להתחמק משאלות לגבי ראיות לעבודה בעבר על תכנון נשק גרעיני. עם זאת, המהלך של נתניהו אינו יעיל. דמוקרטים בגבעת הקפיטול שנטו לתמוך בסנקציות נוספות על איראן מרגישים כעת נאלצים לתמוך בנשיא. בצעד נדיר, חמישה שגרירי ישראל לשעבר קראו בפומבי לנתניהו לבטל את נאומו. ראש המוסד לשעבר, מאיר דגן, האשים את נתניהו בכך שגרם לישראל "נזק אסטרטגי כבד בנושא האיראני" על ידי התנגדות לממשל. הגיחה של נתניהו לפוליטיקה המפלגתית אינה כמעט תופעה חדשה. הוא מעולם לא הסתיר את העדפתו למפלגה הרפובליקנית. במהלך הקדנציה הראשונה שלו בתפקיד, נתניהו הרגיז את הנשיא ביל קלינטון בכך שנפגש עם הכומר ג'רי פאלוול, יו"ר הבית דאז ניוט גינגריץ' ושאר מתנגדיו של הנשיא יום לפני שהגיע לבית הלבן. תומך מרכזי בנתניהו הוא איל הקזינו האמריקני שלדון אדלסון, תורם רפובליקני גדול המחזיק גם בעיתון הפרו-נתניהו "ישראל היום". במהלך הקמפיין לנשיאות ב-2012, אדלסון הזרים מיליונים לקופתו של המתמודד הרפובליקני מיט רומני, ואמר שהוא מוכן להוציא 100 מיליון דולר כדי להביס את אובמה. בחודש יולי, סייע היועץ הבכיר של נתניהו, רון דרמר, לתזמר את ביקורו של רומני בישראל במה שהסתכם באישור מרומז של יריבו של אובמה. דרמר, אזרח ארה"ב לשעבר שעבד פעם עבור הסוקרים והיועץ הפוליטי הרפובליקני פרנק לונץ, הוא השגריר הנוכחי של ישראל בארצות הברית. דרמר הוא זה שתיאם את ההזמנה לנתניהו עם בוהנר, אך מעולם לא הזכיר את ההזמנה לשר החוץ ג'ון קרי כשנפגשו יום לפני הודעתו של בוהנר. הפעם, ייתכן שנתניהו הלך רחוק מדי. היועצת לביטחון לאומי, סוזן רייס, לא קפצה במילים כשכינתה את המהלך האחרון של נתניהו "הרסני למרקם היחסים" בין ארה"ב לישראל. למרות שמערכת היחסים בין ארה"ב לישראל היא חזקה ועמידה, מעוגנת בערכים משותפים ובאינטרסים משותפים, נתניהו מעמיד אותה למבחן מיותר עם השלכות לא ידועות על ידי בחירתו לשחק פוליטיקה מפלגתית.
זיו: בכך שהוא מכניס את עצמו לפוליטיקה בארה"ב, ראש ממשלת ישראל מסכן מערכת יחסים של 67 שנים בין שתי מדינות.
הנאום של נתניהו בקונגרס מהווה בעיה גם עבור הדמוקרטים, אומר זיו.