(CNN)I am atheist -- and I am black. Yes, we exist -- even if many in the media sometimes don't notice us. In a CNN special that aired on Tuesday, for example, people of color were not as well-represented as American atheism's more familiar face: You know, white males. In fact, African-American atheists represent a still small -- though growing -- segment of American atheists at large. Does this mean that blacks and other minorities generally just don't gravitate towards nonbelief, or are there other factors which keep us hidden? There is a harsh truth to face here. Most blacks identify as religious. Belief in God is touted with pride, and the church is intricately tied to tradition, history and culture. It is not uncommon to assume that I attend services as a black woman. The question often isn't if I go to church -- it's where. And even if one doesn't go to church, surely they still have faith -- because our people have endured and overcome so much hardship that it had to be the work of a god. All of this makes the words "black" and "atheist" hard for many to imagine in the same sentence. It can be extremely difficult to discuss religion objectively in the black community. Many have social, emotional and financial stakes invested in this institution, so for one to even say they have doubts is like committing treason. To openly identify as an atheist in the midst of heavy religious influence can be next to impossible, and good luck finding other blacks who also don't believe. It is very important to note however, that the Internet has made it easier for black atheists to find each other, and there is a large community of us online. Though I was raised secular -- a rarity in my community -- I've had to endure ostracism from family and friends as a result of openly identifying as an atheist. However, my journey is far from tragic. In founding my organization, Black Nonbelievers, in 2011, I have been fortunate to connect with others who were either raised secular like myself, or who were brought up extremely religious and left it behind. And they have done so bravely, defying the perception and expectation that all blacks blindly accept religion. The Friendly Atheists Next Door . My experience in the secular community as a black atheist has ranged from feeling totally welcome to feeling totally isolated, and even ignored. On the one hand, there is common ground shared -- our nonbelief and even discontent with religion unites us. On the other hand, there is a notion that since we share this common ground that there are no other issues to address. The lack of people of color at secular events is a problem -- partly because there is unawareness of such events existing, but also because there is limited effort placed in accommodation and care. We are sometimes treated as if we are invisible, or even as an afterthought -- which does not make the few persons of color feel welcome. Fortunately, all is not lost. Progress has been made. There are now a number of secular groups that have helped to bring about more diverse representation for people of color, women and children. There is a more concentrated focus on support for the LGBT demographic, as well for others who come from marginalized and disfranchised backgrounds. There are support systems for people who have lost loved ones, yet they have no religious affiliation. Moreover, there is a tremendous amount of literary and artistic talent. Such representation is now reflected at organized events, in leadership, as well as in media coverage. While the number of visible minority atheists is still small, we are here and we're here to stay. We will continue to grow, in both the black and secular communities. We can lead the charge for this change. The more we make our presence known, the better our chances of working together to turn around the disparities we face, and bolster the recognition we so rightly deserve. We are not alone.
African-American atheists represent a small but growing segment of American atheists at large .
Most blacks, though, identify as religious, and the church is intricately tied to tradition, history and culture .
(CNN) אני אתאיסט -- ואני שחור. כן, אנחנו קיימים - גם אם רבים בתקשורת לפעמים לא מבחינים בנו. בספיישל של CNN ששודר ביום שלישי, למשל, אנשים צבעוניים לא היו מיוצגים כמו הפנים המוכרות יותר של האתאיזם האמריקאי: אתם יודעים, גברים לבנים. למעשה, אתאיסטים אפרו-אמריקאים מייצגים פלח קטן עדיין - אם כי הולך וגדל - של אתאיסטים אמריקאים בכלל. האם זה אומר ששחורים ומיעוטים אחרים בדרך כלל פשוט לא נמשכים לאי-אמונה, או שיש גורמים אחרים שמסתירים אותנו? יש כאן אמת קשה להתמודד. רוב השחורים מזדהים כדתיים. האמונה באלוהים זוכה לגאווה, והכנסייה קשורה באופן סבוך למסורת, להיסטוריה ולתרבות. זה לא נדיר להניח שאני משתתפת בשירותים כאישה שחורה. לעתים קרובות השאלה היא לא אם אני הולך לכנסייה - זה איפה. וגם אם אדם לא הולך לכנסייה, בוודאי עדיין יש להם אמונה - כי העם שלנו סבל והתגבר על כל כך הרבה קשיים שזה היה צריך להיות עבודת אל. כל זה מקשה לרבים לדמיין את המילים "שחור" ו"אתאיסט" באותו משפט. זה יכול להיות קשה מאוד לדון בדת באופן אובייקטיבי בקהילה השחורה. לרבים יש השקעות חברתיות, רגשיות ופיננסיות במוסד הזה, כך שלאדם אפילו לומר שיש לו ספקות זה כמו ביצוע בגידה. להזדהות בגלוי כאתאיסט בעיצומה של השפעה דתית כבדה יכול להיות כמעט בלתי אפשרי, ובהצלחה למצוא שחורים אחרים שגם הם לא מאמינים. עם זאת, חשוב מאוד לציין שהאינטרנט הקל על אתאיסטים שחורים למצוא אחד את השני, ויש קהילה גדולה מאיתנו באינטרנט. למרות שגדלתי חילוני - דבר נדיר בקהילה שלי - נאלצתי לסבול נידוי ממשפחה וחברים כתוצאה מהזדהות גלויה כאתאיסט. עם זאת, המסע שלי רחוק מלהיות טראגי. בהקמת הארגון שלי, Black Non Believers, בשנת 2011, התמזל מזלי להתחבר לאחרים שגדלו חילונים כמוני, או שחונכו דתיים מאוד והשאירו את זה מאחור. והם עשו זאת באומץ, בניגוד לתפיסה ולציפייה שכל השחורים מקבלים באופן עיוור את הדת. האתאיסטים הידידותיים שליד. הניסיון שלי בקהילה החילונית כאתאיסט שחור נע בין הרגשה מוחלטת של רצויה לתחושת מבודד מוחלט, ואפילו התעלמות. מצד אחד, יש בסיס משותף - אי האמונה שלנו ואפילו חוסר שביעות הרצון מהדת מאחדים אותנו. מצד שני, יש מושג שמכיוון שאנו חולקים את המשותף הזה, אין בעיות אחרות לטפל בהן. המחסור באנשים צבעוניים באירועים חילוניים הוא בעיה - בין השאר בגלל חוסר מודעות לאירועים כאלה, אבל גם בגלל שיש מאמץ מוגבל בלינה ובטיפול. לפעמים מתייחסים אלינו כאילו אנחנו בלתי נראים, או אפילו כמחשבה שלאחר מכן - מה שלא גורם למעט בעלי הצבע להרגיש רצויים. למרבה המזל, לא הכל אבוד. חלה התקדמות. כיום ישנן מספר קבוצות חילוניות שעזרו להביא לייצוג מגוון יותר לבני צבע, נשים וילדים. יש התמקדות מרוכזת יותר בתמיכה בדמוגרפיה הלהט"בית, כמו גם באחרים שמגיעים מרקע שוליים וחסרי זכויות. ישנן מערכות תמיכה לאנשים שאיבדו את יקיריהם, ובכל זאת אין להם זיקה דתית. יתרה מכך, יש כמות עצומה של כישרון ספרותי ואמנותי. ייצוג כזה בא לידי ביטוי כיום באירועים מאורגנים, במנהיגות, כמו גם בסיקור תקשורתי. בעוד שמספרם של אתאיסטים גלויים של מיעוטים עדיין קטן, אנחנו כאן ואנחנו כאן כדי להישאר. נמשיך לצמוח, הן בקהילה השחורה והן בקהילה החילונית. אנחנו יכולים להוביל את האחריות על השינוי הזה. ככל שנגלה יותר את נוכחותנו, כך גדל הסיכוי שלנו לעבוד יחד כדי לעקוף את הפערים העומדים בפנינו, ולחזק את ההכרה שאנו ראויים לה כל כך. אנחנו לא לבד.
אתאיסטים אפרו-אמריקאים מייצגים פלח קטן אך הולך וגדל של אתאיסטים אמריקאים בכלל.
עם זאת, רוב השחורים מזדהים כדתיים, והכנסייה קשורה באופן סבוך למסורת, להיסטוריה ולתרבות.