A volcano that erupted on the moon 3.5 billion years ago has been mapped in detail, showing it was much more explosive than thought. The research reveals that the eruption would have sent debris across an area the size of Scotland on the lunar surface. And the team are going to use their same technique to map the eruption of the largest known volcano in the solar system: Olympus Mons on Mars. Research led by Durham University studied a lunar volcanic eruption. The team found that the eruption was much bigger than was thought. It erupted 3.5 billion years ago (illustration of Earth from around this time with the moon shown) and covered a Scotland-sized area in debris. This was thanks to the low gravity of the moon . The findings were led by experts in the Institute for Computational Cosmology and Department of Earth Sciences at Durham University, UK. They found that the eruption threw rock five times further than the flow of rock and gas that buried the Roman city of Pompeii. Although the moon was already known to be volcanically active during this time, the size and scale of this particular eruption was surprising. Scientists believe there is a huge network of tunnels that exist beneath the lunar surface. The volcanic structures, known as 'lava tubes', have previously been proposed as sites for human colonies on the moon. Now a  study by Purdue University has claimed that tubes 0.6 miles (1km) in diameter could be stable enough to house permanent bases beneath the surface. Researchers believe that these lava tubes could help protect future astronauts against the challenges of the harsh lunar environment, which lacks a thick atmosphere. The volcano is located between two craters on the far side of the moon, Bel'kovich - which is 133 miles (214km) wide - and Compton - which is 101 miles (162km) wide. With the help of the moon's low gravity, debris from the eruption spread over an area of 27,000 square miles (70,000 square kilometres). Nasa's Lunar Prospector spacecraft first spotted the volcanic site in 1999 by detecting an isolated deposit of thorium - which is associated with volcanic activity. Since its discovery, the deposit had been hard to study because it is hidden beneath debris from meteorite impacts. But the Lunar Prospector was also able to detect gamma rays emitted by the thorium that can pass through up to 3.3 feet (one metre) of rock. Based on this information, the Durham-led team used a 'pixon' image enhancement technique, originally designed to peer into the distant universe, to sharpen the map and reveal the enormous size of the thorium deposit from the volcanic eruption. In this artist's impression, the red region is the volcanic complex, and measures 22 miles (35km) in diameter. The green area shows where debris from the eruption went, spreading 185 miles (300km) east . Nasa's Lunar Prospector spacecraft (illustrated) first spotted the volcanic site in 1999 by detecting an isolated deposit of thorium - which is associated with volcanic activity. The spacecraft was launched on 7 January 1998, and remained in operation until 31 July 1999 . This map of the Moon shows gamma-spectrometric data collected by Nasa's Lunar Prospector spacecraft, specifically thorium in surface rocks. On the left is the near side, and the right is the far side of the moon . Jack Wilson, a PhD student in Durham's Institute for Computational Cosmology, said he was surprised by the gigantic scale of the explosion. 'Volcanoes were common in the early life of the moon and in fact the dark "seas" you can observe on the lunar surface were created by runny, iron-rich, lava that flooded large areas, filling in impact craters and low-lying ground,' he said. 'Eruption of viscous, light-coloured, iron-poor, lava, which creates steep-sided volcanic cones, was rare and observed only at a handful of sites such as this one. 'The explosive eruption of such lava is unknown elsewhere on the moon, making this volcano unique. 'By mapping the radioactive content of the lava from this volcano we have been able to show that molten, radioactive rock was thrown far beyond the slopes of the volcano, reaching several hundred miles in one direction.' The research team is now planning to apply its mapping technique to the largest known volcano in the solar system, Olympus Mons on Mars. Rather than the radioactive element thorium, the researchers will be looking for hydrogen and the possible remnants of water ice from glaciers on the high slopes of the red planet. The volcano (shown in red) is located between two craters on the far side of the moon, Bel'kovich - which is 133 miles (214km) wide - and Compton - which is 101 miles (162km) wide . Shown is a picture of the far side of the moon taken by the Apollo 16 astronauts in 1972, where the volcanic site of the huge eruption is located .
Research led by Durham University studied a lunar volcanic eruption .
The team found that the eruption was much bigger than was thought .
It erupted 3.5 billion years ago and covered a Scotland-sized area in debris .
This was thanks to the low gravity of the moon .
The same 'mapping' technique will be used for Olympus Mons on Mars .
הר געש שהתפרץ על הירח לפני 3.5 מיליארד שנים מופה בפירוט, והראה שהוא הרבה יותר נפיץ ממה שחשבו. המחקר מגלה שההתפרצות הייתה שולחת פסולת על פני שטח בגודל של סקוטלנד על פני הירח. והצוות הולך להשתמש באותה הטכניקה שלהם כדי למפות את התפרצות הר הגעש הידוע הגדול ביותר במערכת השמש: אולימפוס מונס על מאדים. מחקר בראשות אוניברסיטת דורהאם חקר התפרצות געשית ירחי. הצוות גילה שההתפרצות הייתה הרבה יותר גדולה ממה שחשבו. הוא התפרץ לפני 3.5 מיליארד שנים (איור של כדור הארץ בערך בזמן הזה עם הירח מוצג) וכיסה אזור בגודל סקוטלנד בפסולת. זה היה הודות לכוח הכבידה הנמוך של הירח. את הממצאים הובילו מומחים במכון לקוסמולוגיה חישובית ובמחלקה למדעי כדור הארץ באוניברסיטת דורהאם, בריטניה. הם גילו שההתפרצות זרקה סלע פי חמישה יותר מזרימת הסלע והגז שקברה את העיר הרומית פומפיי. למרות שהירח כבר היה ידוע כפעיל וולקנית בתקופה זו, הגודל והקנה מידה של התפרצות מסוימת זו היו מפתיעים. מדענים מאמינים שקיימת רשת ענקית של מנהרות שקיימת מתחת לפני הירח. המבנים הוולקניים, המכונים 'צינורות לבה', הוצעו בעבר כאתרים למושבות אנושיות על הירח. כעת מחקר של אוניברסיטת Purdue טען שצינורות בקוטר של 0.6 מייל (ק"מ) יכולים להיות יציבים מספיק כדי לאכלס בסיסים קבועים מתחת לפני השטח. חוקרים מאמינים שצינורות הלבה הללו יכולים לסייע בהגנה על אסטרונאוטים עתידיים מפני האתגרים של סביבת הירח הקשה, שחסרה אטמוספירה עבה. הר הגעש ממוקם בין שני מכתשים בצד הרחוק של הירח, בל'קוביץ' - שרוחבו 133 מייל (214 ק"מ) - וקומפטון - שרוחבו 101 מייל (162 ק"מ). בעזרת כוח המשיכה הנמוך של הירח, פסולת מההתפרצות התפשטה על פני שטח של 27,000 מייל רבוע (70,000 קמ"ר). החללית Lunar Prospector של נאסא זיהתה לראשונה את האתר הוולקני בשנת 1999 על ידי זיהוי מרבץ מבודד של תוריום - הקשור לפעילות געשית. מאז גילויו, היה קשה לחקור את המשקע מכיוון שהוא מוסתר מתחת לפסולת מפגיעות מטאוריטים. אבל ה- Lunar Prospector הצליח לזהות גם קרני גמא הנפלטות מהתוריום שיכולות לעבור דרך עד 3.3 רגל (מטר אחד) של סלע. בהתבסס על מידע זה, הצוות בראשות דורהאם השתמש בטכניקת שיפור תמונה 'פיקסון', שנועדה במקור להציץ אל היקום הרחוק, כדי לחדד את המפה ולחשוף את הגודל העצום של מרבץ התוריום מההתפרצות הגעשית. בהתרשמותו של אמן זה, האזור האדום הוא המתחם הוולקני, וקוטרו 22 מייל (35 ק"מ). האזור הירוק מראה לאן הלכה הפסולת מההתפרצות, והתפשטה 185 מייל (300 ק"מ) מזרחה. החללית Lunar Prospector של נאסא (איור) זיהתה לראשונה את האתר הוולקני ב-1999 על ידי זיהוי מרבץ מבודד של תוריום - הקשור לפעילות געשית. החללית שוגרה ב-7 בינואר 1998, ונשארה בפעילות עד ה-31 ביולי 1999. מפה זו של הירח מציגה נתונים גמא-ספקטרומטריים שנאספו על ידי חללית Lunar Prospector של נאסא, במיוחד תוריום בסלעי שטח. משמאל הוא הצד הקרוב, והימין הוא הצד הרחוק של הירח. ג'ק ווילסון, סטודנט לדוקטורט במכון לדורהאם לקוסמולוגיה חישובית, אמר שהוא הופתע מההיקף העצום של הפיצוץ. "הרי געש היו נפוצים בחייו המוקדמים של הירח ולמעשה ה"ימים" האפלים שניתן לצפות בהם על פני הירח נוצרו על ידי לבה נוזלית, עשירה בברזל, שהציפה שטחים נרחבים, ממלאת מכתשי פגיעה וקרקע נמוכה. ,' הוא אמר. "התפרצות של לבה צמיגית, בהירה, דלה בברזל, היוצרת חרוטים געשיים בעלי צד תלול, הייתה נדירה ונצפתה רק בקומץ אתרים כמו זה. ״התפרצות הנפיצה של לבה כזו אינה ידועה במקומות אחרים על הירח, מה שהופך את הר הגעש הזה לייחודי. "על ידי מיפוי התוכן הרדיואקטיבי של הלבה מהר הגעש הזה הצלחנו להראות שסלע רדיואקטיבי מותך הושלך הרבה מעבר למדרונות הר הגעש, והגיע לכמה מאות קילומטרים בכיוון אחד." צוות המחקר מתכנן כעת ליישם את טכניקת המיפוי שלו על הר הגעש הידוע הגדול ביותר במערכת השמש, אולימפוס מונס על מאדים. במקום היסוד הרדיואקטיבי תוריום, החוקרים יחפשו מימן ושאריות אפשריות של קרח מים מקרחונים במדרונות הגבוהים של כוכב הלכת האדום. הר הגעש (מוצג באדום) ממוקם בין שני מכתשים בצד הרחוק של הירח, בל'קוביץ' - שרוחבו 133 מייל (214 ק"מ) וקומפטון - שרוחבה 162 מייל (162 ק"מ). מוצגת תמונה של הצד הרחוק של הירח שצולמה על ידי האסטרונאוטים של אפולו 16 ב-1972, שם נמצא האתר הוולקני של ההתפרצות הענקית.
מחקר בראשות אוניברסיטת דורהאם חקר התפרצות געשית ירחי.
הצוות גילה שההתפרצות הייתה הרבה יותר גדולה ממה שחשבו.
הוא התפרץ לפני 3.5 מיליארד שנים וכיסה אזור בגודל סקוטלנד בפסולת.
זה היה הודות לכוח הכבידה הנמוך של הירח.
אותה טכניקת 'מיפוי' תשמש עבור אולימפוס מונס על מאדים.