Look out for Barbary apes, grins our guide: 'We often get raided, especially in the harvest.' Ahmad, aged 72, finds most things funny. He owns a donkey called 'Easyjet' and tells us that most of his neighbours will live to 105. Our week in the Rif, a mountainous region of Northern Morocco, follows this pattern - it is full of surprises. The tops of the mountains are dusted with snow, and yet, around the bottom, you can buy oranges as big as a baby's head. A Rif you'll want to hear forever: The Rif mountains are a beautiful - yet less known - part of Morocco . On Ahmad's country walks we see mountain women wearing wide-brimmed hats festooned with pom-poms. One minute we're clambering through gorgeous terraces of onions and fruit, the next we're in a paddock of cannabis (or kif). 'Just for the farmers,' says Ahmad airily. 'The long-haired ones don't come any more.' But strangest of all is our first town, Chefchaouen. The old parts are all a bluey-purple, as if the entire medina has been flushed with ink. To my daughter Lucy, aged ten, this is enchanting, and we tour every alley and knobbly passage, poking our heads into all the old caravanserais. There are no cars in this beautiful labyrinth of mauve, and in the mornings everyone rushes out to the public taps. We stay at the Lina Ryad, a little bit of the 21st century dropped in among these dreamy scenes. It even has a modest swimming pool, in a town where most people think a traffic jam has hooves. This is not a place for ordinary shopping. We somehow end up with an old pair of slave's manacles (£7), a large flag (£6) and a very battered silver headdress (£30). Most of the time it is enough just to wander. From the kasbah (or citadel) we can peer down into people's lives. As the day warms, housewives head out to the stream to rinse out their carpets. After a few days, we head north. Country and city: A woman from the Rif region in traditional dress (left); the back streets of Tangier (right) The Rif may not be Morocco's tallest range, but it's thrillingly wild. Great rivers burst through the boulders, and we can just make out tiny villages perched high up in the valley walls. Then, suddenly, we tumble out into Tangier. This fabulous antique city feels only half-African. For a long time, it was 'The International Zone' (1923-1956), and Europeans appeared in droves. They left cafes, cannon, art deco, a long corniche and a whole cemetery of kind hearts and baronets. Some came for the view, and we tour the celebrity roosts. There's still a piano bar at The El-Minzah (Churchill and Rex Harrison), although the Hotel Cecil (Tennessee Williams) now has palm trees growing through the roof. Meanwhile, at Grand Hotel Villa de France, you can visit Matisse's bedroom (Number 35) and gaze out at the scenes he painted. Others came to misbehave, particularly the Beat poets. It's fun trying to find their old haunts around the medina. Although Dean's Bar was wreathed in dust and padlocks, you can still get a whiff of the Fifties at Cafe Baba. However, for Lucy, the best moments are when we head for the souk. One stall sells huge blocks of nougat (which have to be chopped with a cleaver); another has only magic charms and musket balls. Captivating: Tangier - with its medina to the forefront - has long tempted European travellers to Morocco . Deep in the medina, little alleyways turn into grand Arabian palaces (like Al-Makhzen), or perhaps the house of Barbara Hutton, once the richest woman in the world. My favourite is the old American legation of 1821. From the outside, it looks typically dusty and medieval, but step inside and a glorious Georgian residence appears. Such excitement requires a cosy bolthole, and we have La Tangerina. Hidden in the ramparts, this tiny hotel has been lovingly restored. There are log fires and almond cake for tea, and time seems to have paused at 1956. Enjoy this mad city, walk everywhere, do everything and then retreat to the hotel's roof. In one direction lies Spain (only eight miles away, across the Med) and in the other lies the Rif, now looking pink and mysterious and deceptively tame. Audley Travel (01993 838 420, www.audleytravel.com) offers a ten-night private tour of Fes, Chefchaouen, Tangier, Rabat, Asilah and Casablanca, from £1,850 per person (two sharing) including flights. John Gimlette is the winner of the Dolman Travel Book Prize 2012, with Wild Coast: Travels On South America's Untamed Edge (Profile £8.99).
The Rif mountains of Morocco are a splendid place for a quiet escape .
The range rises in the north of the country - and yet is relatively unknown .
The peaks are also close to the swirling city of Tangier, with its rich history .
שימו לב לקופים ברבריים, מגחך המדריך שלנו: 'לעיתים קרובות פושטים עלינו, במיוחד בקציר'. אחמד, בן 72, מוצא את רוב הדברים מצחיקים. בבעלותו חמור בשם 'איזיג'ט' ואומר לנו שרוב שכניו יחיו עד גיל 105. השבוע שלנו בריף, חבל ארץ הררי בצפון מרוקו, עוקב אחר הדפוס הזה - הוא מלא בהפתעות. ראשי ההרים מאובקים בשלג, ובכל זאת, מסביב לתחתית, אפשר לקנות תפוזים גדולים כמו ראש של תינוק. ריף שתרצו לשמוע לנצח: הרי הריף הם חלק יפהפה - אך פחות ידוע - של מרוקו. בטיולים בכפר של אחמד אנו רואים נשים הרים חובשות כובעים רחבי שוליים מעוטרים בפונפונים. דקה אחת אנחנו מטפסים דרך טרסות מדהימות של בצל ופירות, ברגע אחר כך אנחנו במשטח של קנאביס (או קיף). 'רק בשביל החקלאים', אומר אחמד באווירה. 'ארוכי השיער לא באים יותר'. אבל המוזר מכולם היא העיר הראשונה שלנו, Chefchaouen. החלקים הישנים כולם בצבע כחול-סגול, כאילו כל המדינה נשטפה בדיו. לבתי לוסי, בת עשר, זה קסום, ואנחנו מסיירים בכל סמטה ומעבר מפותל, מכניסים את ראשנו לכל הקרוואנסרים הישנים. אין מכוניות במבוך היפה הזה של סגול, ובבקרים כולם ממהרים החוצה אל הברזים הציבוריים. אנחנו נשארים ב-Lina Ryad, קצת מהמאה ה-21 נכנסה בין הסצנות החולמניות האלה. יש בו אפילו בריכת שחייה צנועה, בעיירה שבה רוב האנשים חושבים שלפקק יש פרסות. זה לא מקום לקניות רגילות. אנחנו איכשהו מוצאים זוג מנוקים ישנים של עבדים (7 ליש"ט), דגל גדול (6 ליש"ט) וכיסוי ראש כסף חבוט מאוד (30 ליש"ט). רוב הזמן מספיק רק לשוטט. מהקסבה (או המצודה) נוכל להציץ אל חייהם של אנשים. כשהיום מתחמם, עקרות בית יוצאות אל הנחל כדי לשטוף את השטיחים שלהן. לאחר מספר ימים נצא צפונה. ארץ ועיר: אישה מאזור הריף בלבוש מסורתי (משמאל); הרחובות האחוריים של טנג'יר (מימין) הריף אולי לא הטווח הגבוה ביותר של מרוקו, אבל הוא פראי להפליא. נהרות גדולים פורצים מבעד לסלעים, ואנחנו יכולים פשוט להבחין בכפרים זעירים השוכנים גבוה בחומות העמק. ואז, לפתע, אנחנו צונחים החוצה לטנג'יר. עיר עתיקה נהדרת זו מרגישה רק חצי אפריקאית. במשך זמן רב, זה היה 'האזור הבינלאומי' (1923-1956), ואירופים הופיעו בהמוניהם. הם השאירו בתי קפה, תותחים, ארט דקו, קורניש ארוך ובית קברות שלם של לבבות וברונים. חלקם באו בשביל הנוף, ואנחנו מסיירים בין תאי הסלבריטאים. עדיין יש פיאנו בר באל-מינזה (צ'רצ'יל ורקס הריסון), למרות שבמלון ססיל (טנסי וויליאמס) יש כעת עצי דקל שצומחים דרך הגג. בינתיים, בגרנד הוטל וילה דה פראנס, תוכלו לבקר בחדר השינה של מאטיס (מספר 35) ולהביט החוצה אל הסצנות שצייר. אחרים באו להתנהג בצורה לא נכונה, במיוחד משוררי הביט. זה כיף לנסות למצוא את המקומות הישנים שלהם מסביב למדינה. למרות שהבר של דין היה עטוף אבק ומנעולים, עדיין אפשר לקבל ריח של שנות החמישים בקפה באבא. עם זאת, עבור לוסי, הרגעים הטובים ביותר הם כאשר אנו הולכים לשוק. בדוכן אחד נמכרים גושי נוגט ענקיים (שצריך לקצוץ עם פקעת); אחר יש רק קסמי קסם וכדורי מוסק. שובה לב: טנג'יר - עם המדינה שלה בחזית - פיתתה מזמן מטיילים אירופאים למרוקו. עמוק במדינה, סמטאות קטנות הופכות לארמונות ערביים מפוארים (כמו אל-מחזן), או אולי לביתה של ברברה האטון, פעם האישה העשירה בעולם. המועדף עלי הוא הנציגות האמריקנית הישנה משנת 1821. מבחוץ זה נראה מאובק ומימי הביניים בדרך כלל, אבל נכנסים פנימה ומופיע בית מגורים גאורגי מפואר. התרגשות כזו דורשת בור בריח נעים, ויש לנו את לה טנג'רינה. המלון הזעיר הזה, החבוי בחולות, שוחזר באהבה. יש מדורות עצים ועוגת שקדים לתה, ונראה שהזמן עצר ב-1956. תיהנו מהעיר המטורפת הזו, לכו לכל מקום, עשו הכל ואז נסוגו אל גג המלון. בכיוון אחד שוכנת ספרד (רק שמונה קילומטרים משם, מעבר למד) ובשני שוכן הריף, שנראה כעת ורוד ומסתורי ומאולף באופן מטעה. Audley Travel (01993 838 420, www.audleytravel.com) מציע סיור פרטי בן עשרה לילות בפס, שפצ'אואן, טנג'יר, רבאט, אסילה וקזבלנקה, החל מ-1,850 ליש"ט לאדם (שניים חולקים) כולל טיסות. ג'ון גימלט הוא הזוכה בפרס ספרי המסע של דולמן לשנת 2012, עם Wild Coast: Travels On South America's Untamed Edge (פרופיל 8.99 פאונד).
הרי הריף של מרוקו הם מקום נפלא לבריחה שקטה.
הטווח עולה בצפון הארץ - ובכל זאת אינו ידוע יחסית.
הפסגות קרובות גם לעיר המתערבלת טנג'יר, עם ההיסטוריה העשירה שלה.