Solitary: Steve Fuller has worked as the winter caretaker of Yellowstone National Park since 1973 . Steve Fuller has lived in New York, San Francisco and London, but the place he decided to settle down is about the opposite of any booming metropolis. For the past 42 years, Fuller has worked as the caretaker of Yellowstone National Park, protecting the park's buildings during the long and brutal winter months. He lives in a small cabin alone during the winter, with enough food stored up since his closest neighbors are a two-hour snowmobile ride away. It sounds like the premise of Stephen King's thriller The Shining, but Fuller claims he's never felt lonely or the least bit antsy cooped up alone in his cabin. 'Never had cabin fever. Never been bored,' the 70-something outdoorsman told CBS. That's because there's plenty of work to keep Fuller busy. Winter preparation starts in November, when he works with a crew to board up his share of the parks about 100 buildings. Then, once everyone is gone, he waits for the snow to come - and it never disappoints. Yellowstone averages about 150 inches of snowfall a year and Fuller has to stop it from accumulating on the roofs of the park's buildings, which can collapse under the weight of the snow. Over the years, Fuller has developed a system which takes some of the hassle out of shoveling the roofs. Instead, he uses a saw to cut the snow into blocks which he then pushes off the roof with the help of gravity. Fuller has been doing the job since 1973, when he was the only applicant and the pay was just $13.24 a day. Over the years, Fuller's responsibilities have grown and now he is one of the only Yellowstone staffers who work at the park year round. Scroll down for video . Content: In the winter, Fuller stays behind to take care of his section of the park. But he says he never gets lonely . Tough work: During the day, Fuller works to keep about 100 buildings free from snow, since they can collapse under the several feet that accumulate every year. He has developed a method of sawing the snow into blocks and pushing them off the roof, which makes the job a little easier . The cold months: The winter care-taking job starts at the beginning of November and ends whenever plows can reach the park. Above a group of bison seen in a snow-covered Yellowstone field . Winter home: This small 100-year-old cabin is where Fuller calls home. he packs it with just enough food to last the winter . While most caretakers only last a few years in the job, Fuller continues because he's comfortable with the solitude and has the right interests to make the job fun. Amazingly, Fuller has no TV in his small cabin, which he estimates is about 100 years old. Instead, he gets his news by tuning into Wyoming Public Radio and entertains himself with his vast library of books. He also spends a lot of time outside cross-country skiing and taking pictures of the winter landscape. Many of his pictures of the frozen-over park have been featured in National Geographic. 'I've seen many wonderful things here,' he said. 'Occasionally get a picture of them. But a lot of the great pictures are in my head, you know, that you couldn't quite pull it off with a camera.' In 1978, he illustrated his own story for the magazine about raising his two daughters at the park. Avid reader: Fuller has no TV. Instead, he reads for entertainment and has a vast library . Technology: Fuller is able to connect to the outside world with a computer. He gets his news from listening to the radio . Far from civilization: Fuller's closest neighbors are about a two-hour snowmobile ride away . During the winter, he and ex-wife Angela home-schooled the two girls, which they were suited to with his bachelor's degree in history and her master's in education. His daughters are grown now and Fuller has since broken up with his wife, but they made plenty of memories during their winters together in Yellowstone. In 1973, a female grizzly bear broke a window into their kitchen while Angela was cooking a pot of stew for dinner. The sow reached in and grabbed the pot and luckily took off with the meal instead of sticking around. 'The next morning I found the pot behind the house, licked shiny clean,' Fuller said in his National Geographic piece. Beautiful scenery: Fuller is also a gifted photographer, and many of his pictures of the snowy Yellowstone landscape have been featured in National Geographic . All to himself: Above, Fuller is seen walking near the park's legendary geysers, which three million people flock to see every year . He had iron bars installed on the windows to protect from any future run-ins with the local wildlife. Fuller says there's no set schedule in place for when the care-taking season ends. It's over when the plows can reach him. 'This job has never been by the calendar or by the clock,' Fuller said. 'You work with the winter. You work with Mother Nature.' In the warmer months, Fuller gets some much-needed sun and travels to Africa where he spends every April on safari. Before be became caretaker at Yellowstone, Fuller spent three years living in Uganda and Kenya teaching and it was during that time that he first became interested in the quieter life. 'It changed my life,' he said of his time in the African bush, 'and that's what brought me here.' With his older age, Fuller says he's considered retirement, but doesn't seem to have taken the prospect too seriously. 'I think of it. They say a lot of people die when they retire, you know?' he said. However, he does think his way of life may be coming to an end, as transportation in and out the park during the winter months gets easier.
Since 1973, Steve Fuller has worked as the winter caretaker of Yellowstone .
The job starts at the beginning of November and ends when plows can reach his lodge .
During the winter he is about a two-hour snowmobile ride away from his closest neighbors .
He spends the days clearing snow from about 100 buildings in the park .
His nights are spent in a cabin without TV, reading .
In his down-time, he also enjoys cross-country skiing and taking pictures of the winter landscape .
בודד: סטיב פולר עבד כשומר החורף של הפארק הלאומי ילוסטון מאז 1973. סטיב פולר גר בניו יורק, סן פרנסיסקו ולונדון, אבל המקום שבו החליט להתיישב הוא בערך ההפך מכל מטרופולין פורחת. ב-42 השנים האחרונות פולר עבדה כמטפלת של הפארק הלאומי ילוסטון, בהגנה על מבני הפארק במהלך חודשי החורף הארוכים והאכזריים. הוא גר בבקתה קטנה לבד במהלך החורף, עם מספיק מזון מאוחסן שכן השכנים הקרובים ביותר שלו נמצאים במרחק של שעתיים נסיעה באופנועי שלג. זה נשמע כמו הנחת היסוד של מותחן "הזוהר" של סטיבן קינג, אבל פולר טוען שהוא מעולם לא הרגיש בודד או טיפה עצבני חבוי לבד בתא שלו. ״מעולם לא היה קדחת בקתות. אף פעם לא היה משועמם", אמר איש החוץ בן 70 ומשהו ל-CBS. זה בגלל שיש הרבה עבודה כדי להעסיק את פולר. הכנת החורף מתחילה בנובמבר, כאשר הוא עובד עם צוות כדי להעלות את חלקו בפארקים על כ-100 בניינים. ואז, ברגע שכולם נעלמו, הוא מחכה שהשלג יגיע - וזה אף פעם לא מאכזב. ילוסטון יורד בממוצע כ-150 סנטימטרים של שלג בשנה ופולר נאלץ למנוע ממנו להצטבר על גגות בנייני הפארק, שעלולים להתמוטט תחת משקל השלג. במהלך השנים, פולר פיתחה מערכת אשר מוציאה חלק מהטרחה בגריפת הגגות. במקום זאת, הוא משתמש במסור כדי לחתוך את השלג לגושים שאותם הוא דוחף מהגג בעזרת כוח הכבידה. פולר עושה את העבודה מאז 1973, כשהיה המועמד היחיד והשכר היה רק ​​13.24 דולר ליום. עם השנים, תחומי האחריות של פולר גדלו וכעת הוא אחד מאנשי הצוות היחידים של ילוסטון שעובדים בפארק כל השנה. גלול למטה לסרטון. תוכן: בחורף, פולר נשאר מאחור כדי לטפל בחלק שלו בפארק. אבל הוא אומר שהוא אף פעם לא מתבודד. עבודה קשה: במהלך היום, פולר פועלת לשמור על כ-100 בניינים נקיים משלג, מכיוון שהם יכולים להתמוטט מתחת למספר הרגליים המצטברות מדי שנה. הוא פיתח שיטה לנסר את השלג לבלוקים ולדחוף אותם מהגג, מה שמקל מעט על העבודה. החודשים הקרים: עבודת הטיפול בחורף מתחילה בתחילת נובמבר ומסתיימת בכל פעם שמחרשות יכולות להגיע לפארק. מעל קבוצת ביזונים שנראתה בשדה ילוסטון מכוסה שלג. בית חורף: הבקתה הקטנה הזו בת 100 שנה היא המקום שבו פולר מתקשר הביתה. הוא אורז אותו עם מספיק מזון כדי להחזיק את החורף. בעוד שרוב המטפלים מחזיקים מעמד רק כמה שנים בתפקיד, פולר ממשיך כי הוא מרגיש בנוח עם הבדידות ויש לו את האינטרסים הנכונים כדי להפוך את העבודה למהנה. למרבה הפלא, לפולר אין טלוויזיה בבקתה הקטנה שלו, שלהערכתו היא כבת 100 שנה. במקום זאת, הוא מקבל את החדשות שלו על ידי כוונון לרדיו הציבורי של ויומינג ומבדר את עצמו עם ספריית הספרים העצומה שלו. הוא גם מבלה זמן רב מחוץ לסקי קרוס קאנטרי ומצלם תמונות של נוף החורף. רבות מהתמונות שלו מהפארק הקפוא הוצגו בנשיונל ג'יאוגרפיק. "ראיתי הרבה דברים נפלאים כאן," אמר. ״מדי פעם מצלמים תמונה שלהם. אבל הרבה מהתמונות הנהדרות נמצאות לי בראש, אתה יודע, שלא ממש הצלחת להוציא את זה עם מצלמה״. בשנת 1978, הוא אייר סיפור משלו עבור המגזין על גידול שתי בנותיו בפארק. קורא נלהב: לפולר אין טלוויזיה. במקום זאת, הוא קורא לבידור ויש לו ספרייה ענקית. טכנולוגיה: פולר מסוגלת להתחבר לעולם החיצון באמצעות מחשב. את החדשות שלו הוא מקבל מהאזנה לרדיו. רחוק מהציוויליזציה: השכנים הקרובים ביותר של פולר נמצאים במרחק של כשעתיים נסיעה באופנועי שלג. במהלך החורף, הוא וגרושתו אנג'לה חינכו ביתי את שתי הבנות, שאליהן התאימו עם התואר הראשון שלו בהיסטוריה והתואר השני שלה בחינוך. בנותיו כבר גדולות ומאז פולר נפרד מאשתו, אבל הם עשו הרבה זיכרונות במהלך החורפים שלהם יחד בילוסטון. בשנת 1973, נקבת דוב גריזלי פרצה חלון למטבח שלהם בזמן שאנג'לה בישלה סיר תבשיל לארוחת ערב. הזריעה הגיעה פנימה ותפסה את העציץ ולמזלה המריאה עם הארוחה במקום להישאר בסביבה. "למחרת בבוקר מצאתי את הסיר מאחורי הבית, מלוקק מבריק", אמר פולר במאמרו של נשיונל ג'יאוגרפיק. נוף יפה: פולר הוא גם צלם מוכשר, ורבות מהתמונות שלו מהנוף המושלג של ילוסטון הוצגו בנשיונל ג'יאוגרפיק. הכל לעצמו: למעלה, פולר נראה צועד ליד הגייזרים האגדיים של הפארק, ששלושה מיליון אנשים נוהרים לראות מדי שנה. התקינו לו מוטות ברזל על החלונות כדי להגן מפני כל היתקלות עתידית עם חיות הבר המקומיות. פולר אומר שאין לוח זמנים מוגדר למתי תסתיים עונת הטיפול. זה נגמר כשהמחרשות יכולות להגיע אליו. "העבודה הזו מעולם לא הייתה לפי לוח השנה או לפי השעון," אמר פולר. ״אתה עובד עם החורף. אתה עובד עם אמא טבע״. בחודשים החמים יותר, פולר מקבל קצת שמש נחוצה ונוסע לאפריקה שם הוא מבלה מדי חודש אפריל בספארי. לפני שהפך למטפל בילוסטון, פולר בילה שלוש שנים באוגנדה ובקניה בהוראה ובמהלך התקופה התעניין לראשונה בחיים השקטים יותר. 'זה שינה את חיי', אמר על התקופה שלו בבוש האפריקאי, 'וזה מה שהביא אותי לכאן'. עם גילו המבוגר, פולר אומר שהוא נחשב לפרישה, אבל נראה שלא לקח את הסיכוי ברצינות רבה מדי. ״אני חושב על זה. אומרים שהרבה אנשים מתים כשהם יוצאים לפנסיה, אתה יודע?' הוא אמר. עם זאת, הוא כן חושב שדרך חייו עשויה להסתיים, שכן התחבורה אל הפארק ומחוצה לה במהלך חודשי החורף הופכת קלה יותר.
מאז 1973, סטיב פולר עבד כשומר החורף של ילוסטון.
העבודה מתחילה בתחילת נובמבר ומסתיימת כאשר המחרשות יכולות להגיע למעון שלו.
במהלך החורף הוא נמצא במרחק של כשעתיים נסיעה באופנוע שלג משכניו הקרובים ביותר.
הוא מבלה את הימים בפינוי שלג מכ-100 בניינים בפארק.
הלילות שלו מועברים בבקתה בלי טלוויזיה, קורא.
בזמן ההשבתה שלו, הוא גם נהנה מסקי קרוס קאנטרי ומצלם תמונות של נוף החורף.