Rating: . This is going to be special, I tell myself as we pass medieval Penshurst Place, lit up to dramatic effect, with the pretty village church glowing next to it. Certainly, the Leicester Arms Hotel, near Tunbridge Wells, had looked cheering on the website - a village pub given a good wash and brush up without losing its charm. Not quite. Not much good for a weekend of any sort: The Leicester Arms is in tired and in real need of a makeover . The whole place seems in the grip of a collective lethargy. I'm not even given much in the way of a welcome. 'Don't worry, this isn't rubbish,' says the weary young woman who shows me to a room on the first floor above the kitchen extractor - even though only two other people are staying. She is not referring to the room, but to the eight bulging black plastic bin bags - 'it's just sheets and stuff.' You might think sheets and stuff could be stored elsewhere. But then, on seeing my drab room, I have my doubts. It's a charmless affair. The window frame has been painted recently, but no one has bothered to scrape off the drips stuck to the panes; three dull watercolours hang on the walls; the small desk is battered and bruised; and the bedside lights are those infuriating ones that only come on when you tap them. Even the laminated card telling you how to get an outside line is creased and uninviting. Things are more convivial downstairs. The panelled bar, with its saddles on the walls, open fires (not lit) and exposed timber beams provide some atmosphere, but the best part is the dining room up a short flight of stairs, with its mish-mash of tables and chairs, some of which are lovely antique jobs. A mere three tables are occupied, but the wait between my indifferent first course (two tiny bits of rolled-up smoked salmon and some avocado mousse) and my main course (sea bass in an overly rich sauce with gnocchi) is unforgivable. 'Any veg?' I ask. 'Kale, that's about it,' says the waitress in a wouldn't-bother sort of way. 'I'll have some kale, then, please.' It's a Wednesday night, but feels like the butt end of a Sunday. I almost long for someone to ask if 'everything's all right with your meal' if only because it would mean I can ask for another glass of wine. I get talking in the morning to the 'sheets and stuff' member of staff, and I like her no-nonsense honesty. 'Been busy?' I ask. 'Not really, bit dead actually.' 'Who comes here at this time of year?' 'We get a lot down for a dirty weekend.' Perhaps if you're down for a dirty weekend you can forgive certain flaws. But calling this old boozer a hotel is a liberty too far. The Leicester Arms Hotel . High Street . Penshurst . Kent . TN11 8BT . 01892 871 617 . www.theleicesterarmshotel.com . Doubles from £119 B&B . Rating: .
The Leicester Arms Hotel is one of the main options in pretty Penshurst .
However, this little retreat feels less like a hotel, more a converted pub .
The restaurant has exposed timber beams but an uninspiring menu .
דירוג: . זה הולך להיות מיוחד, אני אומר לעצמי כשאנחנו חולפים על פני פנסהרסט פלייס מימי הביניים, מואר עד אפקט דרמטי, עם כנסיית הכפר היפה זוהרת לידה. ללא ספק, מלון לסטר ארמס, ליד טונברידג' וולס, נראה מעודד באתר האינטרנט - פאב כפרי ששטף אותו היטב בלי לאבד את הקסם שלו. לא בדיוק. לא הרבה טוב לסוף שבוע מכל סוג שהוא: ה-Leicester Arms עייף וצריך מהפך אמיתי. המקום כולו נראה באחיזה של עייפות קולקטיבית. אפילו לא נותנים לי הרבה בדרך של קבלת פנים. 'אל תדאגי, זה לא זבל', אומרת הצעירה העייפה שמראה אותי לחדר בקומה הראשונה מעל השואב במטבח - למרות שרק שני אנשים נוספים נשארים. היא לא מתכוונת לחדר, אלא לשמונה שקיות הפלסטיק השחורות התפוחות - 'זה רק סדינים וכאלה'. אולי תחשוב שאפשר לאחסן סדינים ודברים במקום אחר. אבל אז, כשראיתי את החדר האפרורי שלי, יש לי ספקות. זה רומן חסר קסם. מסגרת החלון נצבעה לאחרונה, אבל אף אחד לא טרח לגרד את הטפטפות הדבוקות על השמשות; שלושה צבעי מים עמומים תלויים על הקירות; השולחן הקטן מוכה וחבול; והאורות ליד המיטה הם אלה המרגיזים שנדלקים רק כשאתה מקיש עליהם. אפילו כרטיס למינציה האומר לך איך להשיג קו חוץ הוא מקומט ולא מזמין. הדברים יותר נעימים למטה. הבר המחופה, עם אוכפיו על הקירות, מדורות פתוחות (לא דולקות) וקורות עץ חשופות מספקים קצת אווירה, אבל החלק הטוב ביותר הוא חדר האוכל במעלה גרם מדרגות קצר, עם תערובת השולחנות והכיסאות שלו, חלקם עבודות עתיקות מקסימות. רק שלושה שולחנות תפוסים, אבל ההמתנה בין המנה הראשונה האדישה שלי (שתי חתיכות זעירות של סלמון מעושן מגולגל וקצת מוס אבוקדו) לבין המנה העיקרית שלי (מוסר ים ברוטב עשיר מדי עם ניוקי) היא בלתי נסלחת. "יש ירקות?" אני שואל. ״קייל, זה בערך העניין,״ אומרת המלצרית בצורה שלא תפריע. 'אני אשתה קצת קייל, אז בבקשה.' זה יום רביעי בערב, אבל מרגיש כמו סוף התחת של יום ראשון. אני כמעט משתוקק שמישהו ישאל אם 'הכל בסדר עם הארוחה שלך' ולו רק בגלל שזה אומר שאני יכול לבקש עוד כוס יין. אני מדבר בבוקר עם חברת הצוות של 'סדינים וכאלה', ואני אוהב את הכנות הבלתי-קשקשית שלה. 'היה עסוק?' אני שואל. 'לא ממש, קצת מת בעצם.' 'מי בא לכאן בתקופה זו של השנה?' 'אנחנו יורדים הרבה לסוף שבוע מלוכלך.' אולי אם אתה בחוץ לסוף שבוע מלוכלך אתה יכול לסלוח על פגמים מסוימים. אבל לקרוא למשקה הישן הזה מלון זה חירות רחוקה מדי. מלון לסטר ארמס. רחוב הראשי . פנסהרסט . קנט . TN11 8BT . 01892 871 617 . www.theleicesterarmshotel.com. כפול מ-119 פאונד לינה וארוחת בוקר. דירוג: .
מלון לסטר ארמס הוא אחת האפשרויות העיקריות בפנסהרסט היפה.
עם זאת, המפלט הקטן הזה מרגיש פחות כמו מלון, יותר פאב שהוסב.
למסעדה יש ​​קורות עץ חשופות אבל תפריט חסר השראה.