A brave transgender teenager came out in front of his entire class. Tom Sosnik, 13, of Fresno, California, first read the suicide note written by Leelah Alcorn, another tragic teen who took her own life at the end of last year. He then told the students; 'I am no longer Mia. I never really was.' Scroll down for video . Tom Sosnik (above) came out as transgender to his class . Sosnik (above) told his fellow students; 'I am not Mia. I never really was' Sosnik (above with Glee star Lauren Potter) when he was Mia . The middle school student then said; 'And now I finally stand before you in my true and authentic gender identity as Tom. I stand before you as a 13-year-old boy.' Tom then detailed his struggle over the past few years, and what it took to bring him to the moment where he made this announcement. He eloquently explained his challenges, saying; 'For a while, I dismissed the fact that I hated my body. I pretended to be content with what I was assigned until, at a certain point, I broke.' Sosnik began his speech by reading the tragic suicide note of Leelah Alcorn (above) He then added; 'I went through a series of horrible breakdowns. And I would stand under the water in the shower crying. I knew I wasn't happy.' He also took some time to let other students know if they were struggling with their sexual identity or orientation, he was there for them. 'I want you to know that if no one else accepts you, I always will,' he said. If you are reading this, it means that I have committed suicide and obviously failed to delete this post from my queue. Please don't be sad, it's for the better. The life I would've lived isn't worth living in… because I'm transgender. I could go into detail explaining why I feel that way, but this note is probably going to be lengthy enough as it is. To put it simply, I feel like a girl trapped in a boy's body, and I've felt that way ever since I was 4. I never knew there was a word for that feeling, nor was it possible for a boy to become a girl, so I never told anyone and I just continued to do traditionally 'boyish' things to try to fit in. When I was 14, I learned what transgender meant and cried of happiness. After 10 years of confusion I finally understood who I was. I immediately told my mom, and she reacted extremely negatively, telling me that it was a phase, that I would never truly be a girl, that God doesn't make mistakes, that I am wrong. If you are reading this, parents, please don't tell this to your kids. Even if you are Christian or are against transgender people don't ever say that to someone, especially your kid. That won't do anything but make them hate them self. That's exactly what it did to me. My mom started taking me to a therapist, but would only take me to christian therapists, (who were all very biased) so I never actually got the therapy I needed to cure me of my depression. I only got more Christians telling me that I was selfish and wrong and that I should look to God for help. When I was 16 I realized that my parents would never come around, and that I would have to wait until I was 18 to start any sort of transitioning treatment, which absolutely broke my heart. The longer you wait, the harder it is to transition. I felt hopeless, that I was just going to look like a man in drag for the rest of my life. On my 16th birthday, when I didn't receive consent from my parents to start transitioning, I cried myself to sleep. I formed a sort of a 'f*** you' attitude towards my parents and came out as gay at school, thinking that maybe if I eased into coming out as trans it would be less of a shock. Although the reaction from my friends was positive, my parents were pissed. They felt like I was attacking their image, and that I was an embarrassment to them. They wanted me to be their perfect little straight christian boy, and that's obviously not what I wanted. So they took me out of public school, took away my laptop and phone, and forbid me of getting on any sort of social media, completely isolating me from my friends. This was probably the part of my life when I was the most depressed, and I'm surprised I didn't kill myself. I was completely alone for 5 months. No friends, no support, no love. Just my parent's disappointment and the cruelty of loneliness. At the end of the school year, my parents finally came around and gave me my phone and let me back on social media. I was excited, I finally had my friends back. They were extremely excited to see me and talk to me, but only at first. Eventually they realized they didn't actually give a s**t about me, and I felt even lonelier than I did before. The only friends I thought I had only liked me because they saw me five times a week. After a summer of having almost no friends plus the weight of having to think about college, save money for moving out, keep my grades up, go to church each week and feel like s**t because everyone there is against everything I live for, I have decided I've had enough. I'm never going to transition successfully, even when I move out. I'm never going to be happy with the way I look or sound. I'm never going to have enough friends to satisfy me. I'm never going to have enough love to satisfy me. I'm never going to find a man who loves me. I'm never going to be happy. Either I live the rest of my life as a lonely man who wishes he were a woman or I live my life as a lonelier woman who hates herself. There's no winning. There's no way out. I'm sad enough already, I don't need my life to get any worse. People say 'it gets better' but that isn't true in my case. It gets worse. Each day I get worse. That's the gist of it, that's why I feel like killing myself. Sorry if that's not a good enough reason for you, it's good enough for me. As for my will, I want 100% of the things that I legally own to be sold and the money (plus my money in the bank) to be given to trans civil rights movements and support groups, I don't give a s**t which one. The only way I will rest in peace is if one day transgender people aren't treated the way I was, they're treated like humans, with valid feelings and human rights. Gender needs to be taught about in schools, the earlier the better. My death needs to mean something. My death needs to be counted in the number of transgender people who commit suicide this year. I want someone to look at that number and say 'that's f***ed up' and fix it. Fix society. Please. Goodbye, . (Leelah) Josh Alcorn .
Tom Sosnik came out as transgender in a speech to his fellow classmates .
'I am no longer Mia. I never really was,' Tom, 13, told the class .
He began his speech by reading the tragic suicide note of another transgender teenager, Leelah Alcorn, who killed herself last year .
נער טרנסג'נדר אמיץ יצא מול כל הכיתה שלו. טום סוסניק, בן 13 מפרזנו, קליפורניה, קרא לראשונה את מכתב ההתאבדות שכתבה לילה אלקורן, עוד נערה טרגית שנטלה את חייה בסוף השנה שעברה. לאחר מכן אמר לתלמידים; ״אני כבר לא מיה. אף פעם לא באמת הייתי״. גלול למטה לסרטון. טום סוסניק (למעלה) יצא כטרנסג'נדר לכיתה שלו. סוסניק (למעלה) סיפר לחבריו התלמידים; ״אני לא מיה. אף פעם לא באמת הייתי סוסניק (למעלה עם כוכבת גלי לורן פוטר) כשהיה מיה. תלמיד חטיבת הביניים אמר אז; ״ועכשיו אני סוף סוף עומד מולך בזהות המגדרית האמיתית והאותנטית שלי כתום. אני עומד מולך כילד בן 13'. לאחר מכן פירט טום את המאבק שלו בשנים האחרונות, ומה נדרש כדי להביא אותו לרגע שבו פרסם את ההכרזה הזו. הוא הסביר ברהיטות את האתגרים שלו, ואמר; ״לזמן מה דחיתי את העובדה ששנאתי את הגוף שלי. העמדתי פנים שאני מסתפק במה שהוקצה לי עד שבשלב מסוים נשברתי״. סוסניק החל את נאומו בקריאת מכתב ההתאבדות הטראגי של לילה אלקורן (למעלה) ואז הוסיף; ״עברתי סדרה של התמוטטויות איומות. והייתי עומד מתחת למים במקלחת בוכה. ידעתי שאני לא מרוצה״. הוא גם לקח זמן להודיע ​​לתלמידים אחרים אם הם נאבקים בזהותם המינית או בנטייתם המינית, הוא היה שם בשבילם. 'אני רוצה שתדע שאם אף אחד אחר לא יקבל אותך, אני תמיד אקבל', הוא אמר. אם אתה קורא את זה, זה אומר שהתאבדתי וברור שלא הצלחתי למחוק את הפוסט הזה מהתור שלי. בבקשה אל תהיה עצוב, זה לטובה. החיים שהייתי חיה לא שווה לחיות בהם... כי אני טרנסג'נדרית. אני יכול להיכנס לפרטים ולסביר למה אני מרגיש ככה, אבל ההערה הזו כנראה תהיה ארוכה מספיק כמו שהיא. במילים פשוטות, אני מרגישה כמו ילדה לכודה בגוף של ילד, והרגשתי כך מאז שהייתי בן 4. מעולם לא ידעתי שיש מילה לתחושה הזו, וגם לא ייתכן שילד יהפוך ל- ילדה, אז מעולם לא סיפרתי לאף אחד ופשוט המשכתי לעשות דברים 'נערים' באופן מסורתי כדי לנסות להשתלב. כשהייתי בת 14, למדתי מה פירוש טרנסג'נדר ובכיתי מאושר. אחרי 10 שנים של בלבול סוף סוף הבנתי מי אני. מיד סיפרתי לאמא שלי, והיא הגיבה בצורה מאוד שלילית, ואמרה לי שזה שלב, שלעולם לא אהיה באמת ילדה, שאלוהים לא עושה טעויות, שאני טועה. אם אתם קוראים את זה, הורים, בבקשה אל תספרו זאת לילדים שלכם. גם אם אתה נוצרי או נגד טרנסג'נדרים, לעולם אל תגיד את זה למישהו, במיוחד לילד שלך. זה לא יגרום להם לשנוא את עצמם. זה בדיוק מה שזה עשה לי. אמא שלי התחילה לקחת אותי למטפל, אבל לקחה אותי רק למטפלים נוצרים, (שכולם היו מאוד משוחדים) אז מעולם לא קיבלתי את הטיפול שהייתי צריך כדי לרפא אותי מהדיכאון שלי. רק גרמתי ליותר נוצרים שאמרו לי שאני אנוכי וטועה ושאני צריך לפנות לאלוהים לעזרה. כשהייתי בת 16 הבנתי שההורים שלי לעולם לא יגיעו, ושאני אצטרך לחכות עד גיל 18 כדי להתחיל כל סוג של טיפול מעבר, ששבר את הלב שלי לחלוטין. ככל שאתה מחכה יותר, כך קשה יותר לעבור. הרגשתי חסר תקווה, שאני פשוט הולך להיראות כמו גבר בדראג לשארית חיי. ביום הולדתי ה-16, כשלא קיבלתי הסכמה מהורי להתחיל במעבר, בכיתי את עצמי לישון. גיבשתי מעין גישה של 'אתה מזויף' כלפי ההורים שלי ויצאתי בתור הומו בבית הספר, מתוך מחשבה שאולי אם אקל לצאת כטרנסית זה יהיה פחות הלם. למרות שהתגובה מהחברים שלי הייתה חיובית, ההורים שלי היו כועסים. הם הרגישו שאני תוקף את התדמית שלהם, ושאני מביך אותם. הם רצו שאהיה הילד הנוצרי הקטן והסטרייט המושלם שלהם, וזה כמובן לא מה שרציתי. אז הם הוציאו אותי מבית הספר הממלכתי, לקחו את המחשב הנייד והטלפון שלי, ואסרו עליי להיכנס לכל סוג של מדיה חברתית, ובידדו אותי לחלוטין מחבריי. זה כנראה היה החלק בחיי כשהייתי הכי מדוכא, ואני מופתע שלא הרגתי את עצמי. הייתי לגמרי לבד במשך 5 חודשים. בלי חברים, בלי תמיכה, בלי אהבה. רק האכזבה של ההורים שלי ואכזריות הבדידות. בסוף שנת הלימודים, ההורים שלי סוף סוף הגיעו, נתנו לי את הטלפון שלי ושחררו אותי ברשתות החברתיות. התרגשתי, סוף סוף קיבלתי את החברים שלי בחזרה. הם מאוד התרגשו לראות אותי ולדבר איתי, אבל רק בהתחלה. בסופו של דבר הם הבינו שהם לא ממש מסרבים עליי, והרגשתי אפילו יותר בודד ממה שהרגשתי קודם. החברים היחידים שחשבתי שאהבתי רק כי הם ראו אותי חמש פעמים בשבוע. אחרי קיץ של כמעט בלי חברים ועוד משקל של צורך לחשוב על מכללה, לחסוך כסף למעבר דירה, לשמור על ציונים גבוהים, ללכת לכנסייה כל שבוע ולהרגיש כמו **ט כי כולם שם נגד כל מה שאני חיה בשבילו. , החלטתי שנמאס לי. אני לעולם לא אעבור בהצלחה, אפילו כשאעזוב. אני לעולם לא אהיה מרוצה מאיך שאני נראה או נשמע. לעולם לא יהיו לי מספיק חברים כדי לספק אותי. לעולם לא תהיה לי מספיק אהבה כדי לספק אותי. אני לעולם לא אמצא גבר שאוהב אותי. אני לעולם לא אהיה מאושר. או שאני חי את שארית חיי כגבר בודד שמייחלת שהוא היה אישה או שאני חי את חיי כאישה בודדה יותר ששונאת את עצמה. אין ניצחון. אין מוצא. אני כבר מספיק עצוב, אני לא צריך שהחיים שלי יחמירו. אנשים אומרים 'זה משתפר' אבל זה לא נכון במקרה שלי. זה מחמיר. כל יום אני מחמיר. זו תמצית העניין, בגלל זה מתחשק לי להתאבד. סליחה אם זו לא סיבה מספיק טובה בשבילך, זה מספיק טוב בשבילי. לגבי הצוואה שלי, אני רוצה ש-100% מהדברים שבבעלותי כחוק יימכרו והכסף (בתוספת הכסף שלי בבנק) יינתן לתנועות טרנסיות לזכויות אזרח ולקבוצות תמיכה, אני לא נותן יד** לא איזה. הדרך היחידה שאנוח על משכבי בשלום היא אם יום אחד לא יתייחסו לטרנסג'נדרים כפי שהיתי, יתייחסו אליהם כמו בני אדם, עם רגשות תקפים וזכויות אדם. צריך ללמד מגדר בבתי הספר, כמה שיותר מוקדם יותר טוב. המוות שלי צריך לומר משהו. את המוות שלי צריך לספור במספר הטרנסג'נדרים שמתאבדים השנה. אני רוצה שמישהו יסתכל על המספר הזה ויגיד 'זה דפוק' ויתקן את זה. תקן את החברה. אנא. הֱיה שלום, . (לילה) ג'וש אלקורן.
טום סוסניק יצא כטרנסג'נדר בנאום בפני חבריו לכיתה.
״אני כבר לא מיה. אף פעם לא באמת הייתי", אמר טום, בן 13, לכיתה.
הוא החל את נאומו בקריאת מכתב ההתאבדות הטרגי של מתבגרת טרנסג'נדרית אחרת, לילה אלקורן, שהתאבדה בשנה שעברה.