As he knelt next to the goal clutching his slit throat, while blood pulsed out like a fountain and pooled around him, all Clint Malarchuk could think of was to get off live TV so that his mum did not have to watch him die. The footage remains on YouTube of the extraordinary incident precisely 26 years ago on Sunday when the then 27-year-old ice hockey goaltender suffered one of the most gruesome injuries ever seen in professional sport. His throat cut by a stray skate, he survived thanks to his team’s trainer reaching into his neck to pinch shut the severed artery that would later need 300 stitches. WARNING GRAPHIC CONTENT . Clint Malarchuk's throat was cut by a stray skate during an NHL game and required 300 stitches . But the traumatic accident led to a spiral of nightmares, insomnia, chronic depression and alcoholism. Twice he tried to kill himself, with the bullet from one attempt still lodged next to his right eye, and only now feels he can cope with his demons thanks to the love of his fourth wife. Malarchuk was playing for Buffalo Sabres in the NHL against St Louis Blues, when the freak accident left him fighting for his life. Amid shocking, gory scenes, Malarchuk tried and failed to get to his feet, as three pints of blood spilled on to the ice. ‘Once I realised this could be death, my first thought was “get off the ice, go through the gate, get off camera”,’ Malarchuk told The Mail on Sunday. ‘So my mum didn’t have to watch me die.’ Malarchuk’s mother, Jean, both of whose own parents were English, always watched her son’s matches live on TV. Malarchuk’s traumatic accident led to a spiral of nightmares, insomnia, chronic depression and alcoholism . NIKI LAUDA: Came close to death after his Ferrari burst into flames at the 1976 German Grand Prix. Suffered massive injuries but won F1 titles later. ALEX ZANARDI: Lost both legs in a CART crash in 2001 but returned two years later to race in the World Touring Car Championship for BMW. He also went on to win two golds and a silver in handcycling at the Paralympics in London. DAVID BUSST: Coventry defender's double leg fracture against Man Utd in 1996 involved the fibula piercing the skin. Considered English football’s worst leg break. DANIEL ALBRECHT: Swiss skier sustained serious brain and lung injuries after horrific wipeout at Kitzbuhel, Austria in 2009. Returned to action nearly two years later. FABRICE MUAMBA: Suffered cardiac arrest playing for Bolton against Tottenham in March 2012. His heart stopped for 78 minutes but he recovered. Amazingly Malarchuk was back playing within 10 days, resumed his career as a player and then became a coach. But three years later, in 1992, trying to obliterate his demons, he drank a bottle of whisky and took pills that led to his heart stopping. His OCD and depression were finally diagnosed. ‘It was the first time the chaos in my head was given a label,’ he says. At another low, in 2008, drunk and sitting in his barn, he put a gun to his chin, pointed upwards and pulled the trigger. The bullet richocheted off his molars, took out some teeth and a piece of his tongue, went through his top palate and sinus. His wife Joanie then insisted he undertake the longest and most intense rehab of his life, six months. ‘She is an incredible woman, she saved my life,’ said Malarchuk from their home in Nevada, where he has written a searingly honest auto-biography. ‘I thought at first it might be a kinda hockey book. But the reaction we’ve had has touched people. It’s a book about life.’ It transcends sport, detailing the brutality of depression. ‘It’s everywhere, not exclusive to any occupation, any economic status,’ said Malarchuk. ‘But there is still a stigma around it in sport, where there is constant expectation upon you. I was mentally ill. But I thought I was mentally weak.’ Malarchuk’s story is far from all doom and gloom. He recalls being drafted to the NHL at 20 in 1981, on a salary equivalent to £150,000 a year. The Quebec Nordiques clubhouse had a smoking room and beer fridge. He describes a catalogue of japes, including the time that he and a team-mate, both rodeo men, hired horses and charged them up and down a golf course as colleagues tried to play. Malarchuk was required to give two press conferences the day after the accident . He recounts the occasion at the Washington Capitals when he met the US President, Ronald Reagan. ‘I wasn’t interested in politics, I talked to him about movies,’ said Malarchuk. He asked Reagan about Barbara Stanwyck, one of the great pin-ups of Reagan’s acting era. ‘Between you and me, Mr President, you ever take a run at that?’ Malarchuk asked. Reagan replied: ‘No, but I sure would have liked to.’ Then he shook Malarchuk’s hand and moved on. In early March 1989, Malarchuk moved on, traded from the Capitals to the Sabres at short notice. He packed his stuff in his truck, made a seven-hour drive to his new team, kept a clean sheet in his first game and helped his side to three wins and a draw in his first five. He was an instant hit. Then came the game that has defined his life. The hospital where his life was saved was mobbed by media, some of whom pretended to be staff or relatives to get to Malarchuk, who was required to give two press conferences the day after the accident. He broke down during the second. The hospital could not cope with the ‘circus’ and he was discharged on day two. Astonishingly, he was played as a substitute within 10 days. Malarchuk's remarkable story is far from all doom and gloom . ‘If I had to go through it again, I think I’d want to come back as quickly as did first time,’ he said. ‘But I shouldn’t. Weakness through the blood loss was an issue. Today you’d also have a counsellor explaining the psychological impact of the trauma who’d be telling you there’s no need to get back quickly. And I would follow their instructions.’ Instead it was 19 years later in the rehab that followed the gun incident, that Malarchuk came to terms with what he now knows was the post-traumatic stress disorder that exacerbated his problems. Back then, he got on with his job, which included taunts from rival fans, including throat-slashing gestures from Boston Bruins supporters ‘reminding me to die’. One particularly powerful part of his book takes you deep inside his mind at that time. It might also be the mind of any elite sportsmen, tackling pressure and dark hidden thoughts, obsessed with not failing. ‘I knew I was struggling, but I was too stubborn, maybe too afraid, to ask for help,’ he writes. ‘I was trained to cowboy up. If you get bucked off the horse, you get back on.’ Now, he says, he can acknowledge his problems and ask for help. ‘What’s different is I know what tools I can use to try to handle the issue,’ he said. His book concludes: ‘I nearly bled out in front of thousands. This is about sharing the rest of me, because I know there’s a reason I’m still breathing. ‘I have PTSD and OCD, depression and alcoholism. I still have meds to take and wounds to heal. I still have a long, tough ride, but I’m tightening my grip and holding on — because this life is a crazy game and I’m determined to win it.’
Clint Malarchuk's throat was cut by a stray skate during NHL game .
The Buffalo Sabres goaltender required 300 stitches in horror wound .
traumatic accident led to spiral of insomnia, depression and alcoholism .
כשהוא כרע על ברכיו ליד השער, לופת את גרונו השסוף, בזמן שהדם פועם החוצה כמו מזרקה ונאגר סביבו, כל מה שקלינט מלרצ'וק יכול היה לחשוב עליו היה לרדת מהטלוויזיה בשידור חי כדי שאמא שלו לא תצטרך לראות אותו מת. הצילומים נותרו ביוטיוב של התקרית יוצאת הדופן בדיוק לפני 26 שנים ביום ראשון, כאשר שוער הוקי קרח אז בן 27 סבל מאחת הפציעות הקשות ביותר שנראו אי פעם בספורט מקצועני. את גרונו חתך על ידי מחליק תועה, הוא שרד הודות למאמן הצוות שלו שהושיט את ידו לתוך צווארו כדי לסגור את העורק הקטוע שיזדקק מאוחר יותר ל-300 תפרים. אזהרה תוכן גרפי. גרונו של קלינט מלרצ'וק נחתך על ידי מחליק תועה במהלך משחק NHL ונדרש ל-300 תפרים. אבל התאונה הטראומטית הובילה לספירלה של סיוטים, נדודי שינה, דיכאון כרוני ואלכוהוליזם. פעמיים הוא ניסה להתאבד, כשהכדור מניסיון אחד עדיין מונח ליד עינו הימנית, ורק עכשיו מרגיש שהוא יכול להתמודד עם השדים שלו בזכות אהבתה של אשתו הרביעית. מלרצ'וק שיחק עבור באפלו סברס בליגת ה-NHL נגד סנט לואיס בלוז, כאשר תאונת הפתעות הותירה אותו נלחם על חייו. בין סצינות מזעזעות, מדכאות, ניסה מלרצ'וק ולא הצליח לעמוד על רגליו, כששלושה ליטר דם נשפכו על הקרח. "ברגע שהבנתי שזה יכול להיות מוות, המחשבה הראשונה שלי הייתה "רדו מהקרח, עברו דרך השער, רדו מהמצלמה", אמר מלצ'וק ל-The Mail ביום ראשון. 'אז אמא שלי לא הייתה צריכה לראות אותי מת.' אמו של מלרצ'וק, ז'אן, ששניהם הוריה היו אנגלים, תמיד צפתה במשחקים של בנה בשידור חי בטלוויזיה. התאונה הטראומטית של מלצ'וק הובילה לספירלה של סיוטים, נדודי שינה, דיכאון כרוני ואלכוהוליזם. NIKI LAUDA: התקרב למוות לאחר שהפרארי שלו פרץ בלהבות בגראנד פרי הגרמני ב-1976. סבל מפציעות מסיביות אבל זכה בתארי F1 מאוחר יותר. ALEX ZANARDI: איבד את שתי הרגליים בתאונת CART בשנת 2001 אבל חזר שנתיים לאחר מכן למירוץ באליפות העולם במכוניות סיור עבור ב.מ.וו. הוא גם המשיך לזכות בשני זהב וכסף ברכיבה על אופניים באולימפיאדת הנכים בלונדון. DAVID BUSST: שבר רגלו הכפולה של מגן קובנטרי נגד מאן יוטד ב-1996 כלל את הפיבולה חודרת את העור. נחשב לשבירת הרגל הגרועה ביותר של הכדורגל האנגלי. DANIEL ALBRECHT: גולש סקי שוויצרי ספג פציעות מוח וריאות חמורות לאחר חיסול מחריד בקיצבוהל, אוסטריה בשנת 2009. חזר לפעולה כמעט שנתיים לאחר מכן. פבריס מואמבה: סבל מדום לב ששיחק בבולטון נגד טוטנהאם במרץ 2012. הלב שלו עצר ל-78 דקות אבל הוא התאושש. באופן מדהים מלרצ'וק חזר לשחק תוך 10 ימים, חידש את הקריירה שלו כשחקן ואז הפך למאמן. אבל שלוש שנים מאוחר יותר, ב-1992, בניסיון להכחיד את השדים שלו, הוא שתה בקבוק וויסקי ולקח כדורים שהובילו לעצירת ליבו. לבסוף אובחנו ה-OCD והדיכאון שלו. "זו הייתה הפעם הראשונה שהכאוס בראשי קיבל תווית", הוא אומר. בשפל אחר, ב-2008, שיכור וישב באסם שלו, הוא הצמיד אקדח לסנטר, הצביע כלפי מעלה ולחץ על ההדק. הכדור הרחיק את הטוחנות שלו, הוציא כמה שיניים וחתיכת לשונו, עבר בחיך העליון והסינוס. אשתו ג'ואני התעקשה אז שיעבור את הגמילה הארוכה והאינטנסיבית בחייו, שישה חודשים. "היא אישה מדהימה, היא הצילה את חיי", אמר מלרצ'וק מביתם בנבאדה, שם כתב ביוגרפיה אוטו-ישרה להחריד. "חשבתי בהתחלה שזה יכול להיות סוג של ספר הוקי. אבל התגובה שקיבלנו נגעה באנשים. זה ספר על החיים.' הוא מתעלה מעבר לספורט, ומפרט את האכזריות של דיכאון. "זה בכל מקום, לא בלעדי לשום עיסוק, לשום מצב כלכלי", אמר מלצ'וק. "אבל עדיין יש סטיגמה סביב זה בספורט, שבו יש ציפייה מתמדת אליך. הייתי חולה נפש. אבל חשבתי שאני חלש נפשית.' סיפורו של מלצ'וק רחוק מלהיות כל אבדון וקדרות. הוא זוכר שגויס ל-NHL בגיל 20 ב-1981, בשכר שווה ערך ל-150,000 פאונד בשנה. במועדון ה-Quebec Nordiques היה חדר עישון ומקרר בירה. הוא מתאר קטלוג של ג'יפים, כולל התקופה שבה הוא וחבר לצוות, שניהם אנשי רודיאו, שכרו סוסים והסתערו עליהם במעלה ובמורד מגרש גולף בזמן שעמיתים ניסו לשחק. מלרצ'וק נדרש לקיים שתי מסיבות עיתונאים למחרת התאונה. הוא מספר על האירוע בבירות וושינגטון כשפגש את נשיא ארה"ב, רונלד רייגן. "לא התעניינתי בפוליטיקה, דיברתי איתו על סרטים", אמר מלצ'וק. הוא שאל את רייגן על ברברה סטנוויק, אחת הפינ-אפים הגדולים של עידן המשחק של רייגן. 'בינך לביני, אדוני הנשיא, אי פעם ריצת על זה?' שאל מלרצ'וק. רייגן ענה: 'לא, אבל אני בטוח שהייתי רוצה.' ואז הוא לחץ את ידו של מלרצ'וק והמשיך הלאה. בתחילת מרץ 1989 המשיך מלרצ'וק, נסחר מהבירה לסברס בהתראה קצרה. הוא ארז את החפצים שלו במשאית שלו, עשה נסיעה של שבע שעות לקבוצתו החדשה, שמר על רשת נקייה במשחקו הראשון ועזר לקבוצתו להגיע לשלושה ניצחונות ותיקו בחמישייה הראשונה שלו. הוא היה להיט מיידי. ואז הגיע המשחק שהגדיר את חייו. בית החולים שבו ניצלו חייו זכה להמוני תקשורת, שחלקם התחזו לצוות או קרובי משפחה כדי להגיע למלצ'וק, שנדרש לקיים שתי מסיבות עיתונאים למחרת התאונה. הוא נשבר במהלך השני. בית החולים לא הצליח להתמודד עם 'הקרקס' והוא שוחרר ביום השני. למרבה הפלא, הוא שוחק כמחליף תוך 10 ימים. הסיפור המדהים של מלרצ'וק רחוק מלהיות אבדון וקדרות. "אם הייתי צריך לעבור את זה שוב, אני חושב שהייתי רוצה לחזור מהר כמו בפעם הראשונה", אמר. 'אבל אני לא צריך. חולשה דרך איבוד הדם הייתה בעיה. היום יהיה לך גם יועץ שמסביר את ההשפעה הפסיכולוגית של הטראומה, שיגיד לך שאין צורך לחזור מהר. והייתי ממלא אחר ההנחיות שלהם.' במקום זאת, 19 שנים מאוחר יותר בגמילה שאחרי תקרית האקדח, השלים מלרצ'וק עם מה שהוא יודע כעת שהפרעת הדחק הפוסט-טראומטית שהחריפה את בעיותיו. אז, הוא המשיך בעבודתו, שכללה התגרות מצד מעריצים יריבים, כולל מחוות חיתוך גרון של תומכי בוסטון ברוינס "הזכירו לי למות". חלק חזק במיוחד בספרו לוקח אותך עמוק בתוך מוחו באותה תקופה. זה יכול להיות גם המוח של כל ספורטאי עילית, המתמודד עם לחץ ומחשבות נסתרות אפלות, אובססיבי לא להיכשל. "ידעתי שאני נאבק, אבל הייתי עקשן מדי, אולי פחדתי מדי, מכדי לבקש עזרה", הוא כותב. "אומנתי לקאובוי. אם אתה מוריד מהסוס, אתה חוזר.' כעת, הוא אומר, הוא יכול להכיר בבעיותיו ולבקש עזרה. "מה ששונה הוא שאני יודע באילו כלים אני יכול להשתמש כדי לנסות לטפל בבעיה", אמר. ספרו מסכם: "כמעט דיממתי לעיני אלפים. זה קשור לשיתוף כל השאר, כי אני יודע שיש סיבה לכך שאני עדיין נושם. "יש לי PTSD ו-OCD, דיכאון ואלכוהוליזם. עדיין יש לי תרופות לקחת ופצעים להחלים. עדיין יש לי נסיעה ארוכה וקשה, אבל אני מהדק את האחיזה ומחזיק מעמד - כי החיים האלה הם משחק מטורף ואני נחוש לנצח בו.'
גרונו של קלינט מלרצ'וק נחתך על ידי מחליק תועה במהלך משחק NHL.
השוער של באפלו סברס דרש 300 תפרים בפצע אימה.
תאונה טראומטית הובילה לספירלה של נדודי שינה, דיכאון ואלכוהוליזם.