Fifty years after the bound body of a dairy farmer was pulled from a river, a new theory has emerged in the unsolved case of his death. Prosperous but unpopular dairy farmer Orville Gibson disappeared in the wee hours of New Year's Eve 1957 in Newbury, Vermont. Searchers pulled his bound body from the river nearly three months later. The case remains officially unsolved, but it's been widely accepted for decades that a small mob of drunken townspeople incensed by rumors that Gibson had beaten his elderly hired man kidnapped him, tied him up and threw him in a car trunk, where he suffocated. They threw his body into the river. Scroll down for video . The body of Orville Gibson (pictured) was pulled from a lake three months after he went missing. He had been bound at the ankles, and with his hands behind his knees. A new book claims that he staged an elaborate sucide . The crime was deemed a 'lynching' by editorial writers from Boston to Washington to the civil rights-era South. (All the players in Vermont were white, but white supremacists in the South used the story to cry they were being unfairly singled out for the mob killings of black men.) The story spread across the globe, even earning a feature in Life magazine. Orville Gibson was a successful dairy farmer who had many enemies in the community of Newbury . 'You can go anywhere, quite a ways off, and if you say you're from Newbury they'll bring it up,' said Eleanor Placey, 72, who was related to Gibson by marriage. Two men later went on trial but were both acquitted. So what really happened? Judge Stephen Martin, who as a new lawyer in 1960 helped represent one of the accused, recently published a book in which he argues Orville Gibson killed himself, with some ingenuity and difficulty, in a largely successful attempt to get revenge on his neighbors by pinning the blame on them. In Orville's Revenge: The Anatomy of a Suicide, Martin argues that Gibson, broken by the criminal charge he was facing in the hired man's beating and by the enmity he had created among his neighbors, staged evidence at his farm, walked over a bridge to New Hampshire, climbed out on a pier, tied himself up and rolled himself into the water. 'He was very proud, quick to hold a grudge, and his whole life was crashing down upon him,' Martin said in an interview. Martin has taken his conclusions to the Vermont attorney general's office, whose investigators plan to take another look. They could reclassify the case and remove it from the list of Vermont's unsolved homicides. Not everybody buys Martin's theory. 'I don't know why a supposedly intelligent man like Judge Martin would say that,' said Doris McClintock, 75, Gibson's niece, who still believes some of her neighbors know what happened to her uncle. McClintock and the Placeys offer-point-by-point rebuttals of why they believe Martin's book is inaccurate, getting basic facts wrong and ignoring others that don't fit his thesis. They speak of threats they believe were intended to keep people quiet, including one in which a note was stuck with a knife to a tree outside the home of a potential witness. Martin's theory isn't entirely new, but the book lays it out in detail. The idea that Gibson could have tied himself up was brought up during the second trial, but investigators didn't accept it. Gibson, 47 when he died, came to Newbury with his family as a child. He purchased the farm out of foreclosure several years before his death. Over the years, he built it up to be one of the richest properties in the fertile land along the river. But he never fit in. He and his wife weren't part of the partying crowd. He drew resentment for being the early bird at the courthouse to purchase his property, beating more established townspeople who wanted it. Orville Gibson's barn following his disappearance in 1957. Evidence of a crime, including depressions in a grain bag where it appeared two men had sat, drag marks on the floor and a crushed milk pail, was found . Widow Evalyn Gibson crying as she sees photo of husband Orville in the newspaper. His body, which had been bound at the feet and with his hands behind his knees, was pulled from the river three months after his disappearance on New Year's Eve 1957 . Judge Stephen Martin demonstrates how it would be possible for someone to tie themselves up and roll themselves into the water . And then came the last straw — the story about the beating of his hired man. Gibson was charged with a crime, though some argue the man's injuries were exaggerated by the town rumor mill. The day Gibson disappeared, he had planned to visit a lawyer. Eleanor Placey's husband, David, now 71, responded the day of the disappearance to a call from Gibson's wife when her husband didn't return from the morning milking. In the barn, he saw evidence of a crime, including depressions in a grain bag where he believed two men had sat, drag marks on the floor and a crushed milk pail. 'It was pretty plain that something happened there; there was not a question in your mind,' Placey said recently. Police dragged the river but found nothing until the end of March, when troopers discovered Gibson's body miles downstream. He was wearing his farm clothes, his ankles were bound and his hands were tied behind his knees. His body was in remarkable condition. The death certificate cites 'suffocation (means unknown)'. It wasn't until fall 1958 that a doctor told investigators he had driven by Gibson's barn the morning the farmer disappeared and saw a car he recognized and two men he knew. Those two men - Robert 'Ozzie' Welch and Frank Carpenter - went on trial separately. Welch was acquitted after the judge ruled there wasn't enough evidence to convict him. A jury cleared Carpenter, represented with help from Martin. Martin, who became a judge in 1970 and retired in 1998, argues investigators never allowed themselves to consider possibilities other than a vigilante killing. He is seeking the support of the Vidocq Society, a private organization of sleuths that specializes in solving old crimes. Video from RSM Distributors . The barn where Orville Gibson disappeared on the morning of New Year's Eve 1957 sits alongside on U.S. Route 5 in Newbury, Vermont (pictured last month). Almost 60 years after he disappeared and was later found dead, a retired Vermont judge is arguing in a new book that Gibson's death was a suicide. For decades many thought Gibson's death was vigilante revenge for his beating of a hired man . Society member Peter Stephenson said he believes Martin's explanation. If vigilantes had killed Gibson, his body would have been beaten to a pulp. And by killing himself, Gibson was able to take control of a life that was spiraling down, he said. 'If you look at Orville's behavior pre-crime, you'll find that a lot of people had tried to take control of his life,' Stephenson said. By now, most of the original players are dead. Gibson's wife died in 1973. Welch died two months after the trial. Carpenter died in 1972. Despite the ugly memories it dredges up, Gibson's niece said she thinks it's good people are talking about her uncle again. 'We would just like to know the answers,' McClintock said. 'I don't think there's any purpose of trying to arrest anyone. It's way past time for that.' A bridge crosses the Connecticut River from Newbury, Vermont, into Haverhill, New Hampshire. Orville Gibson, a prosperous but unpopular dairy farmer, disappeared in the wee hours of New Year's Eve 1957 .
Prosperous but unpopular dairy farmer Orville Gibson disappeared in the wee hours of New Year's Eve 1957 - his body was later pulled from a river .
The case remains unsolved - but it's been  accepted a mob tied him up and threw him in a car trunk, where he suffocated, then threw body in the river .
Mob were allegedly incensed by rumors that Gibson had beaten his elderly hired man .
New theory claims he killed himself, with some ingenuity and difficulty, in an attempt to get revenge on his neighbors by pinning the blame on them .
חמישים שנה לאחר שנשלפה גופתו הכרוכה של רפתן מנהר, צצה תיאוריה חדשה במקרה הבלתי פתור של מותו. רפתן חלב משגשג אך לא פופולרי אורוויל גיבסון נעלם בשעות הקטנות של ערב השנה החדשה 1957 בניוברי, ורמונט. המחפשים משכו את גופתו הכרוכה מהנהר כמעט שלושה חודשים לאחר מכן. המקרה נותר בלתי פתור רשמית, אבל מקובל על כך כבר עשרות שנים כי המון קטן של תושבי עיר שיכורים שהתלהם מהשמועות שגיבסון היכה את השכיר הקשיש שלו חטף אותו, קשר אותו והשליך אותו לתא מטען של מכונית, שם נחנק. הם השליכו את גופתו לנהר. גלול למטה לסרטון. גופתו של אורוויל גיבסון (בתמונה) נמשה מאגם שלושה חודשים לאחר שנעלם. הוא נקשר בקרסוליו, ובידיו מאחורי ברכיו. ספר חדש טוען שהוא ביים התאבדות משוכללת. הפשע נחשב ל'לינץ' על ידי כותבי מערכת מבוסטון לוושינגטון לדרום עידן זכויות האזרח. (כל השחקנים בוורמונט היו לבנים, אבל בעלי עליונות לבנים בדרום השתמשו בסיפור כדי לבכות שהם נבחרו באופן לא הוגן על הרג האספסוף של גברים שחורים.) הסיפור התפשט על פני הגלובוס, ואפילו זכה לפרסום במגזין לייף. אורוויל גיבסון היה רפתן מצליח שהיו לו אויבים רבים בקהילת ניוברי. "אתה יכול ללכת לכל מקום, רחוק מאוד, ואם אתה אומר שאתה מניוברי הם יעלו את זה", אמרה אלינור פלייסי, בת 72, שהייתה קשורה לגיבסון בנישואים. שני גברים עמדו מאוחר יותר לדין אך שניהם זוכו. אז מה באמת קרה? השופט סטיבן מרטין, שכעורך דין חדש ב-1960 עזר לייצג את אחד הנאשמים, פרסם לאחרונה ספר שבו הוא טוען שאורוויל גיבסון התאבד, עם קצת כושר המצאה וקושי, בניסיון מוצלח במידה רבה לנקום בשכניו על ידי הצמדה. האשמה בהם. ב-Orville's Revenge: The Anatomy of a Suicide, מרטין טוען שגיבסון, שבור מהאישום הפלילי שעמד בפניו במכותו של השכיר ומהאיבה שיצר בין שכניו, ערך ראיות בחווה שלו, עבר על גשר כדי ניו המפשייר, טיפס על מזח, קשר את עצמו והתגלגל למים. "הוא היה מאוד גאה, מהר לשמור טינה, וכל חייו התרסקו עליו", אמר מרטין בראיון. מרטין לקח את מסקנותיו למשרד התובע הכללי של ורמונט, שחוקריו מתכננים להסתכל שוב. הם יכולים לסווג מחדש את המקרה ולהסיר אותו מרשימת מקרי הרצח הבלתי מפוענחים של ורמונט. לא כולם קונים את התיאוריה של מרטין. "אני לא יודעת למה אדם כביכול אינטליגנטי כמו השופט מרטין יגיד את זה", אמרה דוריס מקלינטוק, בת 75, אחייניתו של גיבסון, שעדיין מאמינה שכמה משכניה יודעים מה קרה לדודה. מקלינטוק ומשפחת פלייס מציעים הפרכה נקודתית מדוע הם מאמינים שספרו של מרטין אינו מדויק, משגים עובדות בסיסיות ומתעלמים מאחרות שאינן מתאימות לתזה שלו. הם מדברים על איומים שלדעתם נועדו לשמור על שקט של אנשים, כולל כזה שבו פתק הודבק עם סכין לעץ מחוץ לביתו של עד פוטנציאלי. התיאוריה של מרטין אינה חדשה לגמרי, אבל הספר מציג אותה בפירוט. הרעיון שגיבסון יכול היה לקשור את עצמו הועלה במהלך המשפט השני, אבל החוקרים לא קיבלו אותו. גיבסון, בן 47 במותו, הגיע לניוברי עם משפחתו בילדותו. הוא רכש את החווה מתוך עיקול מספר שנים לפני מותו. במהלך השנים הוא בנה אותו להיות אחד הנכסים העשירים ביותר בארץ הפורייה שלאורך הנהר. אבל הוא אף פעם לא השתלב. הוא ואשתו לא היו חלק מהקהל החוגג. הוא עורר טינה על היותו הציפור המוקדמת בבית המשפט לרכוש את רכושו, והיכה תושבי עיר מבוססים יותר שרצו בכך. האסם של אורוויל גיבסון בעקבות היעלמותו ב-1957. נמצאו עדויות לפשע, כולל שקעים בשקית גרגרים שבה נראה שישבו שני גברים, סימני גרירה על הרצפה ודלי חלב כתוש. האלמנה אולין גיבסון בוכה כשהיא רואה תמונה של בעלה אורוויל בעיתון. גופתו, שנכרכה בכפות רגליו וכידיו מאחורי ברכיו, נמשה מהנהר שלושה חודשים לאחר היעלמותו בערב ראש השנה 1957. השופט סטיבן מרטין מדגים כיצד ייתכן שמישהו יקשור את עצמו ויתגלגל למים. ואז הגיע הקש האחרון - הסיפור על הכאת השכיר שלו. גיבסון הואשם בפשע, אם כי יש הטוענים שפציעותיו של האיש היו מוגזמות על ידי חרושת השמועות בעיר. ביום שבו גיבסון נעלם, הוא תכנן לבקר עורך דין. בעלה של אלינור פלייסי, דייוויד, כיום בן 71, הגיב ביום ההיעלמות לקריאה מאשתו של גיבסון כשבעלה לא חזר מחליבת הבוקר. באסם הוא ראה עדויות לפשע, כולל שקעים בשקית גרגרים שבה האמין שישבו שני גברים, סימני גרירה על הרצפה ודלי חלב כתוש. ״זה היה די ברור שמשהו קרה שם; לא הייתה לך שאלה בראש,״ אמר פלייסי לאחרונה. המשטרה גררה את הנהר אך לא מצאה דבר עד סוף מרץ, אז גילו השוטרים את גופתו של גיבסון קילומטרים במורד הזרם. הוא לבש את בגדי החווה שלו, קרסוליו היו קשורים וידיו היו קשורות מאחורי ברכיו. גופתו הייתה במצב יוצא דופן. בתעודת הפטירה מצוין 'חנק (פירושו לא ידוע)'. רק בסתיו 1958 סיפר רופא לחוקרים שהוא נסע ליד האסם של גיבסון בבוקר שבו החקלאי נעלם וראה מכונית שהוא זיהה ושני גברים שהכיר. שני האנשים האלה - רוברט 'אוזי' וולש ופרנק קרפנטר - עמדו למשפט בנפרד. וולש זוכה לאחר שהשופט קבע שאין מספיק ראיות להרשיעו. חבר מושבעים פינה את קרפנטר, מיוצג בעזרת מרטין. מרטין, שהפך לשופט ב-1970 ופרש ב-1998, טוען שהחוקרים מעולם לא הרשו לעצמם לשקול אפשרויות מלבד הרג ערני. הוא מבקש את תמיכתה של אגודת Vidocq, ארגון פרטי של סליוטים המתמחה בפתרון פשעים ישנים. וידאו ממפיצי RSM. האסם שבו נעלם אורוויל גיבסון בבוקר ראש השנה האזרחית החדשה 1957 יושב לצד כביש 5 של ארה"ב בניוברי, ורמונט (בתמונה בחודש שעבר). כמעט 60 שנה אחרי שנעלם ומאוחר יותר נמצא מת, שופט בדימוס ורמונט טוען בספר חדש שמותו של גיבסון היה התאבדות. במשך עשרות שנים רבים חשבו שמותו של גיבסון הוא נקמה ערנית על הכאתו בשכיר. חבר החברה פיטר סטפנסון אמר שהוא מאמין להסבר של מרטין. אם המשגיחים היו הורגים את גיבסון, גופתו הייתה מוכה עד עיסה. ועל ידי התאבדות, גיבסון היה מסוגל להשתלט על חיים שהתגלגלו מטה, אמר. "אם תסתכל על התנהגותו של אורוויל לפני הפשע, תגלה שהרבה אנשים ניסו להשתלט על חייו", אמר סטפנסון. עד עכשיו, רוב השחקנים המקוריים מתים. אשתו של גיבסון נפטרה ב-1973. וולץ' מת חודשיים לאחר המשפט. קרפנטר מת בשנת 1972. למרות הזיכרונות המכוערים שהוא מעלה, אחייניתו של גיבסון אמרה שהיא חושבת שאנשים טובים שוב מדברים על דודה. "רק נרצה לדעת את התשובות," אמר מקלינטוק. ״אני לא חושב שיש מטרה בניסיון לעצור מישהו. זה עבר הרבה זמן בשביל זה'. גשר חוצה את נהר קונטיקט מניוברי, ורמונט, לתוך האברהיל, ניו המפשייר. אורוויל גיבסון, רפתן משגשג אך לא פופולרי, נעלם בשעות הקטנות של ערב השנה החדשה 1957.
רפתן משגשג אך לא פופולרי, אורוויל גיבסון, נעלם בשעות הקטנות של ערב השנה החדשה 1957 - גופתו נמשה מאוחר יותר מנהר.
המקרה נותר לא פתור - אבל התקבל שהמון קשר אותו והשליך אותו לתא מטען של מכונית, שם הוא נחנק, ואז השליך גופה לנהר.
האספסוף, לכאורה, התלהם מהשמועות שגיבסון היכה את השכיר הקשיש שלו.
תיאוריה חדשה טוענת שהוא התאבד, עם קצת כושר המצאה וקושי, בניסיון לנקום בשכניו על ידי הטלת האשמה עליהם.