(CNN)As the world awaits a possible nuclear agreement between the United States and Iran, let us not forget: This is the second time in two years that President Barack Obama has pursued a nonproliferation deal with an unreformed regime in the Middle East. In doing so, he has ignored the regimes' fundamental nature and the catastrophic costs these efforts have inflicted upon regional stability and U.S. national security. This month brought familiar news: more chemical weapons attacks allegedly by dictator Bashar al-Assad against his fellow Syrians. Just in June, the administration declared the success of its deal to remove al-Assad's chemical weapons, which had been prompted by his August 2013 sarin attacks on Syrian civilians and the threat of U.S. airstrikes in response. The deal did yield an important victory -- the removal and destruction of more than 1,200 metric tons of al-Assad's chemical weapons arsenal, which he can no longer use to threaten Syrians and Israel or fall into terrorist hands. However, with his actions as evidence, it was a deal that al-Assad likely knew he could manipulate. Even while the deal was underway, al-Assad continued to attack Syrian civilians and the opposition with weaponized chlorine bombs, exploiting a loophole in the agreement. The deal was also fundamentally flawed in that it relied upon al-Assad to declare his stockpile voluntarily without sufficient third-party verification. Just weeks after claiming success, the administration quietly acknowledged that al-Assad had secretly retained some of his most lethal chemical weapons. Al-Assad has also failed to destroy some of his chemical weapons facilities, as the agreement required. The deal made al-Assad a partner of sorts to the administration despite the grisly, mass atrocities he continued to commit. During implementation, the administration limited its support to the moderate opposition and did little else to pressure the regime to restrain its attacks on civilians or to allow a political transition. About 50,000 more Syrians were killed in the conflict during these months -- mostly at the hands of the regime -- and the displacement of millions of Syrians throughout the region continued. Meanwhile, ISIS further exploited the civil war, expanding into security voids. There are several troubling parallels between the administration's deal with al-Assad and the one it is now pursuing with Tehran. Both represent deep cynicism or a fundamentally naïve understanding of the regimes with which we are negotiating. In both cases, the administration has tried to reach common ground with the world's foremost sponsors of terrorist groups such as Hezbollah, Hamas and al Qaeda -- which these regimes have funded, trained or sheltered. All of this was true before the administration started these negotiations, and it remains true today. Neither Tehran nor al-Assad has changed ways and chosen normalization with the international community. To the contrary, external factors forced them into situations in which they had to cooperate at least ostensibly on isolated issues -- al-Assad on chemical weapons due to threatened airstrikes and Tehran on its nuclear program due to crippling sanctions. Both have only reluctantly engaged and have taken steps to delay, obstruct and circumvent verifiable agreements. As continues to be the case with al-Assad, Tehran has been emboldened by the administration's approach. It has increased lethal support to al-Assad in Syria, deployed troops and supported sectarian militias in Iraq, and ramped up aid to other militant groups, including the insurgent Houthis in Yemen. These activities are now exacerbating the very humanitarian and terrorist crises that Iran helped cause by preventing political compromise in Iraq and Syria. As was the case with al-Assad, a deal will effectively make Tehran a partner to the administration in which the White House accepts the Iranian regime's legitimacy by virtue of the agreement. And there will still be little confidence that Tehran will actually honor the terms of any deal it accepts. Even while negotiations have been underway, Iran has been caught procuring illicit nuclear technology. The regime has a track record of concealing nuclear facilities and obstructing the International Atomic Energy Agency's access to others, including its infamous Parchin base. As IAEA Director General Yukiya Amano confirmed again this week, Tehran has still only partially answered one of the IAEA's long-standing, 12 questions on possible military dimensions of its passed nuclear activities. Amid his continued calls for "death to America," Iran's Supreme Leader, Ayatollah Ali Khamenei, tweeted his demand just last week that sanctions be lifted immediately as a part of any deal, not as a result of verified observance of a deal. Tehran has demonstrated repeatedly that it will not allow verification of its passed activities or allow actual compliance to be a prerequisite for further sanctions relief. Without a complete understanding of Iran's program, the international community does not have the information it needs for a responsible deal. A regime so committed to supporting terrorism, violently oppressing its own people and others, threatening U.S. national security and destroying Israel cannot be trusted. And without trust and verification there can be no acceptable deal. The world has witnessed the results of such a naïve arrangement before -- an unprecedented rise of terrorism, a grave humanitarian crisis and a blatant disregard for human life. We are seeing it once again in response to the administration's efforts with Iran. As we learned with Syria's al-Assad, making a deal with a terrorist-supporting tyrant yields disaster down the road. Let's not make that mistake twice.
Cathy McMorris Rodgers: Obama administration let Syria get away with continued chemical weapons capability .
She says the Iran nuclear talks have the U.S. heading down the same dangerous road .
(CNN) בעוד העולם ממתין להסכם גרעיני אפשרי בין ארה"ב לאיראן, אל לנו לשכוח: זו הפעם השנייה בתוך שנתיים שהנשיא ברק אובמה רודף הסכם למניעת הפצת נשק עם משטר לא מתוקן במזרח התיכון. בכך, הוא התעלם מהטבע היסודי של המשטרים ומהעלויות הקטסטרופליות שגרמו המאמצים הללו ליציבות האזורית ולביטחון הלאומי של ארה"ב. החודש הביא חדשות מוכרות: התקפות נוספות של נשק כימי, לכאורה, של הרודן בשאר אל-אסד נגד חבריו הסורים. רק ביוני הכריז הממשל על הצלחת העסקה שלו להסרת הנשק הכימי של אל-אסד, שמקורה בהתקפות הסארין שלו באוגוסט 2013 על אזרחים סורים והאיום בתקיפות אוויריות של ארה"ב בתגובה. העסקה אכן הניבה ניצחון חשוב - הסרה והשמדה של יותר מ-1,200 טונות מארסנל הנשק הכימי של אל-אסד, שבו הוא כבר לא יכול להשתמש כדי לאיים על סורים וישראל או ליפול לידי טרוריסטים. עם זאת, עם מעשיו כראיה, זו הייתה עסקה שסביר להניח שאל-אסד ידע שהוא יכול לתמרן. גם בזמן שהעסקה הייתה בעיצומה, המשיך אל-אסד לתקוף אזרחים סורים ואת האופוזיציה באמצעות פצצות כלור מנשקות תוך ניצול פרצה בהסכם. העסקה הייתה גם פגומה מהותית בכך שהיא הסתמכה על אל-אסד שיכריז על מאגר המלאי שלו מרצון ללא אימות מספק של צד שלישי. שבועות ספורים לאחר שטען להצלחה, הממשל הודה בשקט שאל-אסד שמר בסתר כמה מהנשק הכימי הקטלני ביותר שלו. אל-אסד גם לא הצליח להרוס חלק ממתקני הנשק הכימי שלו, כפי שנדרש ההסכם. העסקה הפכה את אל-אסד לשותף מסוגים של הממשל למרות הזוועות ההמוניות האכזריות שהמשיך לבצע. במהלך היישום, הממשל הגביל את תמיכתו לאופוזיציה המתונה ולא עשה שום דבר אחר כדי ללחוץ על המשטר לרסן את התקפותיו על אזרחים או לאפשר מעבר מדיני. כ-50,000 סורים נוספים נהרגו בסכסוך במהלך החודשים הללו - בעיקר בידי המשטר - ועקירתם של מיליוני סורים ברחבי האזור נמשכה. בינתיים, דאעש ניצל עוד יותר את מלחמת האזרחים, והתרחב לחללים ביטחוניים. ישנן מספר הקבלות מטרידות בין עסקת הממשל עם אל-אסד לעסקה שהוא מנהל כעת עם טהרן. שניהם מייצגים ציניות עמוקה או הבנה נאיבית ביסודה של המשטרים איתם אנו מנהלים משא ומתן. בשני המקרים, הממשל ניסה להגיע לנקודת מבט משותפת עם נותני החסות המובילים בעולם של קבוצות טרור כמו חיזבאללה, חמאס ואל-קאעידה - שהמשטרים הללו מימנו, אימנו או חיסכו. כל זה היה נכון לפני שהממשל התחיל את המשא ומתן הזה, וזה נשאר נכון גם היום. לא טהראן ולא אל-אסד שינו דרכים ובחרו בנורמליזציה עם הקהילה הבינלאומית. להיפך, גורמים חיצוניים אילצו אותם להגיע למצבים שבהם הם נאלצו לשתף פעולה לפחות לכאורה בנושאים בודדים - אל-אסד בנושא נשק כימי בשל תקיפות אוויריות מאוימות וטהראן בתוכנית הגרעין שלה בשל סנקציות משתקות. שניהם רק התערבו בחוסר רצון ונקטו בצעדים לעיכוב, חסימה ועקיפה של הסכמים הניתנים לאימות. כפי שממשיך להיות המקרה עם אל-אסד, טהראן קיבלה עידוד מגישת הממשל. היא הגבירה את התמיכה הקטלנית באל-אסד בסוריה, פרסה חיילים ותמכה במיליציות עדתיות בעיראק, והגבירה את הסיוע לקבוצות מיליטנטיות אחרות, כולל החות'ים המתקוממים בתימן. פעילויות אלו מחמירות כעת את המשברים ההומניטריים והטרוריסטיים מאוד שאיראן סייעה לגרום על ידי מניעת פשרה מדינית בעיראק ובסוריה. כפי שהיה במקרה של אל-אסד, עסקה למעשה תהפוך את טהראן לשותפה לממשל שבה הבית הלבן מקבל את הלגיטימציה של המשטר האיראני מכוח ההסכם. ועדיין לא יהיה ביטחון שטהרן אכן תכבד את תנאי כל עסקה שהיא תקבל. גם בזמן שהמשא ומתן מתנהל, איראן נתפסה כשהיא רוכשת טכנולוגיה גרעינית אסורה. למשטר יש רקורד של הסתרת מתקני גרעין וחסימת הגישה של הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית לאחרים, כולל בסיס פרצ'ין הידוע לשמצה שלה. כפי שמנכ"ל סבא"א, יוקיה אמאנו, אישר שוב השבוע, טהראן עדיין ענתה רק באופן חלקי על אחת מ-12 השאלות הוותיקות של סבא"א על ​​מימדים צבאיים אפשריים של פעילותה הגרעינית שעברה. על רקע קריאותיו המתמשכות ל"מוות לאמריקה", צייץ המנהיג העליון של איראן, האייתוללה עלי חמינאי, את דרישתו רק בשבוע שעבר כי הסנקציות יוסרו לאלתר כחלק מכל עסקה, לא כתוצאה מקיום אימות מאומת של הסכם. טהראן הוכיחה שוב ושוב כי היא לא תאפשר אימות של פעילויותיה שעברו או תאפשר לציות בפועל להיות תנאי מוקדם להקלה נוספת בסנקציות. ללא הבנה מלאה של התוכנית של איראן, לקהילה הבינלאומית אין את המידע הדרוש לה לעסקה אחראית. אי אפשר לסמוך על משטר המחויב כל כך לתמוך בטרור, לדכא באלימות את עמו ואחרים, לאיים על הביטחון הלאומי של ארה"ב ולהרוס את ישראל. וללא אמון ואימות לא יכולה להיות עסקה מקובלת. העולם היה עד לתוצאות של הסדר נאיבי שכזה בעבר - עלייה חסרת תקדים של טרור, משבר הומניטרי חמור והתעלמות בוטה מחיי אדם. אנו רואים זאת שוב בתגובה למאמצי הממשל עם איראן. כפי שלמדנו עם אל-אסד של סוריה, עשיית עסקה עם עריץ תומך בטרור מניבה אסון בהמשך הדרך. בוא לא נעשה את הטעות הזו פעמיים.
קאתי מקמוריס רודג'רס: ממשל אובמה נתן לסוריה להתחמק עם המשך יכולת הנשק הכימי.
לדבריה, שיחות הגרעין באיראן מביאות את ארה"ב לכיוון אותו כביש מסוכן.