Shocking new images have emerged showing the risks taken and the injuries sustained by the young  men who jump on to and off speeding trains in Mexico in a desperate attempt to reach the United States. The majority of those attempting to hitch a ride on the trains are from Central American countries like Honduras and El Salvador who are willing to risk their lives for the opportunity to work illegally in menial jobs should they ever actually reach the U.S.. Referring to America as 'the promised land' the train hoppers that manage to make it on to a speeding locomotive are seen clinging on for dear life as they tear through the countryside of northern Mexico to the border they stand little to no chance of actually making it across. Shocking: The images show the risks taken and the injuries sustained by the young men who jump on to and off speeding trains in Mexico in a desperate attempt to reach the United States . Making a jump: A man is seen either jumping or falling off of a speeding train as it passes through the Mexican countryside near Tabasc . Treatment: A seriously injured young man is taken to hospital by medical workers after a failed train jump near the city of Tabasco . Recovery: Raul Ordonez Martinez, 42, is seen recovering after having both legs amputated at the Municipal Hospital Emiliano Zapata. Raul had both legs amputated after he tried to jump on a moving train in Tenosique . Before the U.S.-bound trains appear on the horizon, the young men are seen relaxing and sleeping on the railway tracks of northern Mexico. Many of them have already travelled thousands of miles from countries deeper in South America - but their journey is far from finished. While many of the young men wait near train stations so they can jump on to trains that have yet to build up speed, others consider that approach fair to likely to raise the suspicions of the driver or platform guards. Instead they wait out in the Mexican countryside, where they are unlikely to have been spotted and make the death-defying leap on to trains speeding along the rails. While many somehow manage to make it on to the trains, others are unsurprisingly dragged beneath the 36-inch steel wheels and crushed to death. One of the biggest threats to the young men's lives is exhaustion. Having already travelled thousands of miles and spent several nights clinging to trains or sleeping in the open, when the time comes for them to make the all-important jump, their bodies fail them and they either fatally miscalculate the leap, or else suffer life-changing disabilities. Lucky: One of the biggest threats to the men's lives is exhaustion. Having already travelled thousands of miles and spent several nights clinging to trains or sleeping in the open, when the time comes for them to make the all-important jump they often miscalculate the distance . Rest: Before the U.S.-bound trains appear on the horizon, the young men are seen relaxing and sleeping on the railway tracks of northern Mexico. Many of them have already travelled thousands of miles from countries deeper in South America - but their journey is far from finished . Young Central American men are seen sitting on top of one of the trains as it speeds through the Mexican countryside near Tabasco . Risk: Referring to America as 'the promised land' the train hoppers that manage to make it on to a speeding locomotive are seen clinging on for dear life as they tear through the countryside of northern Mexico to the border they stand little to no chance of actually making it across . Wedged between cargo cars, perched on tanker tops, stuck in stuffy boxcars, with money sewn into shirt cuffs and pants hems, they hop on, often in daylight, high noon even, because arresting impoverished migrants has not, historically, been a top priority in Mexico . Making the leap: While many of the young men wait near train stations so they can jump on to trains that have yet to build up speed, others consider that approach fair to likely to raise the suspicions of the driver or platform guards . Dozens of desperate young men die every year jumping on to U.S.-bound trains in Mexico. The majority have come from poverty-stricken countries such as Honduras, Guatemala and El Salvador and are aged in their late teens or early 20s. Another thing unites the men too - their all or nothing desire to start new lives in the United States where, as illegal immigrants, they are unlikely to find work other than as exploited, below-minimum-wage workers in restaurants, cleaning and maintenance businesses and on building sites. 'The trains are for the poorest of the poor,' says Carlos Miranda, a migration expert in the southern state of Chiapas. 'If they thought they had any other choice, they would take it.' Nobody knows precisely how many migrants take the trains, but on certain days, in the most popular train towns - Arriaga, along the southern Pacific Coast, and Tenosique, a modest farming town south of the Yucatan - you will find hundreds, even thousands, of people waiting by the tracks. If they are lucky, they will hang on long enough to make it to Mexico City, where they switch lines in the massive train yards, and then in dwindling numbers head out again, pushing north to the U.S. border, or as close as they can get. The risks are enormous: They must navigate a spidery network of aging rails — the trains themselves sometimes jump the tracks — through jungles and deserts and mountains, searing heat and icy rain. They face attacks by the bandits and gun-toting gangs that patrol the trains, and must hop off and on at immigration checkpoints, risking limb and life each time. The trip can take weeks, or months, if you allow for all the pitfalls and stopovers to earn a few pesos for food. Death-defying: Mexico tries to catch the train hoppers before they enter the country. But the southern border is porous, and, says Mexico's immigration commissioner, Hipolito Trevino, 'we cannot stop them all' Nobody knows precisely how many migrants take the trains, but on certain days, in the most popular train towns - Arriaga, along the southern Pacific Coast, and Tenosique and Tabasco (pictured) - you will find hundreds, even thousands, of people waiting by the tracks . Tragic: Dozens of desperate young men die every year jumping on to U.S.-bound trains in Mexico. The majority have come from poverty-stricken countries such as Honduras, Guatemala and El Salvador and are aged in their late teens or early 20s . No other option: 'The trains are for the poorest of the poor,' says Carlos Miranda, a migration expert in the southern state of Chiapas. 'If they thought they had any other choice, they would take it.' Dozens of desperate young men die every year jumping on to U.S.-bound trains in Mexico. The majority have come from poverty-stricken countries such as Honduras, Guatemala and El Salvador and are aged in their late teens or early 20s . New life: A train jumper with a missing leg is seen using crutches to travel through the Mexican town of Tabasco earlier this month . Forty million people live in Central America, and nearly half are poor. In Honduras, 46 per cent live in extreme poverty. In Guatemala, 130,000 lost their homes in Hurricane Stan. El Salvador is crippled by drought, and in Nicaragua, one of the poorest countries in the hemisphere, the majority of the people have little or no work. This is why they come. Mexico tries to catch the train jumpers before they enter the country. But this southern border is porous, and, says Mexico's immigration commissioner, Hipolito Trevino, 'we cannot stop them all.' How many lose arms or legs along the way? Impossible to know - not everyone is counted. Wedged between cargo cars, perched on tanker tops, stuck in stuffy boxcars, with money sewn into shirt cuffs and pants hems, they hop on, often in daylight, high noon even, because arresting impoverished migrants has not, historically, been a top priority in Mexico. Women and children are most vulnerable, to both the elements and to the men, and are usually the most difficult to spot. If they can, they wait for the trains to stop in the dusty yards then make a dash for it. You can find them hiding in the dark hollows of the hopper cars, the children wide-eyed, their mothers fingering the family Bible.
Young men are seen clinging on for dear life as the trains tear through the countryside of northern Mexico .
They leap on and off the speeding trains in the hope of a better life as a menial worker in the United States .
Dozens of young men die every year making death-defying leaps on and off the fast-moving locomotives .
Many are so exhausted that they miscalculate the leap and are dragged under the train's 36-inch steel wheels .
תמונות חדשות מזעזעות הופיעו המראות את הסיכונים שנלקחו ואת הפציעות שנגרמו על ידי הצעירים שקופצים לרכבות מהירות במקסיקו בניסיון נואש להגיע לארצות הברית. רוב המנסים להצטרף לרכבות הם ממדינות מרכז אמריקה כמו הונדורס ואל סלבדור, שמוכנים לסכן את חייהם עבור ההזדמנות לעבוד באופן לא חוקי בעבודות שפל אם יגיעו אי פעם לארה"ב. בהתייחסות לאמריקה "הארץ המובטחת" נראים חובשי הרכבת שמצליחים להגיע לקטר דוהר נאחזים בחייהם היקרים כשהם קורעים את האזור הכפרי של צפון מקסיקו עד לגבול שאין להם שום סיכוי לעבור אותו בפועל. מזעזעות: התמונות מציגות את הסיכונים שנלקחו ואת הפציעות שנגרמו על ידי הצעירים שקופצים לרכבות מהירות במקסיקו בניסיון נואש להגיע לארצות הברית. קפיצה: גבר נראה קופץ או נופל מרכבת דוהרת כשהיא עוברת באזור הכפרי המקסיקני ליד טבסק. טיפול: צעיר פצוע קשה נלקח לבית החולים על ידי עובדים רפואיים לאחר קפיצת רכבת כושלת ליד העיר טבסקו. התאוששות: ראול אורדונז מרטינס, בן 42, נראה מתאושש לאחר ששתי רגליו נקטעו בבית החולים העירוני אמיליאנו זפאטה. לראול נקטעו שתי רגליו לאחר שניסה לקפוץ על רכבת נוסעת בטנוסיקה. לפני שהרכבות לכיוון ארה"ב מופיעות באופק, הצעירים נראים נרגעים וישנים על פסי הרכבת של צפון מקסיקו. רבים מהם כבר נסעו אלפי קילומטרים ממדינות עמוקות יותר בדרום אמריקה – אך מסעם רחוק מלהסתיים. בעוד שרבים מהצעירים ממתינים ליד תחנות רכבת כדי שיוכלו לקפוץ לרכבות שטרם צברו מהירות, אחרים רואים בגישה זו הוגנת כדי להעלות את חשדם של הנהג או שומרי הרציף. במקום זאת, הם ממתינים באזור הכפרי של מקסיקו, שם לא סביר שהם נראו ועושים את הקפיצה המתריסה אל רכבות הדוהרות לאורך הפסים. בעוד שרבים מצליחים איכשהו להגיע לרכבות, אחרים נגררים באופן לא מפתיע מתחת לגלגלי הפלדה בגודל 36 אינץ' ונמחצים למוות. אחד האיומים הגדולים ביותר על חייהם של הצעירים הוא תשישות. לאחר שכבר נסעו אלפי קילומטרים ובילו מספר לילות כשהם נאחזים ברכבות או ישנים בשטח הפתוח, כאשר מגיע הזמן עבורם לבצע את הקפיצה החשובה כל כך, גופם מכשיל אותם והם או טועים בחישוב קפיצה אנושות, או סובלים חיים- נכויות משתנות. לאקי: אחד האיומים הגדולים ביותר על חייהם של הגברים הוא תשישות. לאחר שכבר נסעו אלפי קילומטרים ובילו מספר לילות כשהם נאחזים ברכבות או ישנים בשטח הפתוח, כאשר מגיע הזמן עבורם לבצע את הקפיצה החשובה כל כך, הם לרוב טועים בחישוב המרחק. מנוחה: לפני שהרכבות לכיוון ארה"ב מופיעות באופק, נראים הצעירים נרגעים וישנים על פסי הרכבת של צפון מקסיקו. רבים מהם כבר נסעו אלפי קילומטרים ממדינות עמוקות יותר בדרום אמריקה - אך מסעם רחוק מלהסתיים. גברים צעירים ממרכז אמריקה נראים יושבים על גבי אחת מהרכבות כשהיא דוהרת באזור הכפרי של מקסיקו ליד טבסקו. סיכון: בהתייחסו לאמריקה כ'ארץ המובטחת', נראים חובשי הרכבת שמצליחים להגיע לקטר דוהר נאחזים בהם לכל החיים היקרים כשהם נקרעים דרך האזור הכפרי של צפון מקסיקו עד לגבול שאין להם סיכוי קטן. למעשה חוצה את זה. תקועים בין מכוניות מטען, יושבים על גבי מכליות, תקועים בקרונות מחניקים, עם כסף תפור לתוך חפתי חולצות ושולי מכנסיים, הם קופצים, לעתים קרובות באור יום, בצהריים אפילו, כי מעצר מהגרים עניים לא היה, היסטורית, בראש סדר העדיפויות. במקסיקו . עושים את הקפיצה: בעוד שרבים מהצעירים ממתינים ליד תחנות רכבת כדי שיוכלו לקפוץ לרכבות שטרם צברו מהירות, אחרים רואים בגישה הזו הוגנת כדי להעלות את חשדם של הנהג או שומרי הרציף. עשרות צעירים נואשים מתים מדי שנה כשהם קופצים לרכבות לכיוון ארה"ב במקסיקו. רובם הגיעו ממדינות מוכות עוני כמו הונדורס, גואטמלה ואל סלבדור והם בגילאים בסוף שנות העשרה או תחילת שנות ה-20 לחייהם. דבר נוסף מאחד גם את הגברים - הרצון שלהם הכל או כלום להתחיל חיים חדשים בארצות הברית שבה, כמהגרים בלתי חוקיים, אין סיכוי שהם ימצאו עבודה מלבד כעובדים מנוצלים, מתחת לשכר המינימום במסעדות, בעסקי ניקיון ותחזוקה ובאתרי בנייה. "הרכבות מיועדות לעניים מבין העניים", אומר קרלוס מירנדה, מומחה להגירה במדינת צ'יאפס שבדרום המדינה. 'אם הם היו חושבים שיש להם ברירה אחרת, הם היו לוקחים אותה'. אף אחד לא יודע במדויק כמה מהגרים לוקחים את הרכבות, אבל בימים מסוימים, בעיירות הרכבת הפופולריות ביותר - אריאגה, לאורך חוף האוקיינוס ​​השקט הדרומי, וטנוסיקה, עיירת חקלאות צנועה מדרום ליוקטאן - תמצאו מאות, אפילו אלפים, של אנשים שמחכים ליד הפסים. אם יתמזל מזלם, הם יחזיקו מעמד מספיק זמן כדי להגיע למקסיקו סיטי, שם הם מחליפים קווים בחצרות הרכבת העצומות, ואז במספרים הולכים ומצטמצמים יוצאים שוב, דוחפים צפונה לגבול ארה"ב, או הכי קרוב שהם יכולים. לקבל. הסיכונים הם עצומים: הם חייבים לנווט ברשת עכבישית של מסילות מזדקנות - הרכבות עצמן קופצות לפעמים על הפסים - דרך ג'ונגלים ומדבריות והרים, חום צורב וגשם קפוא. הם מתמודדים עם התקפות של השודדים וחבורות נשק שמפטרלים ברכבות, ועליהם לקפוץ ולעלות במחסומי הגירה, תוך סיכון איברים וחיים בכל פעם. הטיול יכול להימשך שבועות, או חודשים, אם מאפשרים לכל המלכודות והעצירות להרוויח כמה פזו לאוכל. מתריס למוות: מקסיקו מנסה לתפוס את צופרי הרכבת לפני שהם נכנסים למדינה. אבל הגבול הדרומי הוא נקבובי, ולדבריו נציב ההגירה של מקסיקו, היפוליטו טרווינו, 'אנחנו לא יכולים לעצור את כולם' אף אחד לא יודע בדיוק כמה מהגרים לוקחים את הרכבות, אבל בימים מסוימים, בעיירות הרכבת הפופולריות ביותר - אריאגה, לאורך דרום חוף האוקיינוס ​​השקט, וטנוסיקה וטבסקו (בתמונה) - תמצאו מאות, אפילו אלפי אנשים ממתינים ליד הפסים. טראגי: עשרות צעירים נואשים מתים מדי שנה כשהם קופצים לרכבות לכיוון ארה"ב במקסיקו. רובם הגיעו ממדינות מוכות עוני כמו הונדורס, גואטמלה ואל סלבדור והם בגילאים בסוף שנות העשרה או תחילת שנות ה-20 לחייהם. אין אפשרות אחרת: 'הרכבות מיועדות לעניים מבין העניים', אומר קרלוס מירנדה, מומחה להגירה במדינת צ'יאפס שבדרום המדינה. 'אם הם היו חושבים שיש להם ברירה אחרת, הם היו לוקחים אותה'. עשרות צעירים נואשים מתים מדי שנה כשהם קופצים לרכבות לכיוון ארה"ב במקסיקו. רובם הגיעו ממדינות מוכות עוני כמו הונדורס, גואטמלה ואל סלבדור והם בגילאים בסוף שנות העשרה או תחילת שנות ה-20 לחייהם. חיים חדשים: קופץ רכבת עם רגל חסרה נראה משתמש בקביים כדי לנסוע דרך העיירה המקסיקנית טבסקו מוקדם יותר החודש. 40 מיליון איש חיים במרכז אמריקה, וכמעט מחציתם עניים. בהונדורס, 46% חיים בעוני קיצוני. בגואטמלה, 130,000 איבדו את בתיהם בהוריקן סטן. אל סלבדור נכה מבצורת, ובניקרגואה, אחת המדינות העניות בחצי הכדור, לרוב האנשים אין עבודה או עבודה מועטה. זו הסיבה שהם באים. מקסיקו מנסה לתפוס את קופצי הרכבת לפני שהם נכנסים לארץ. אבל הגבול הדרומי הזה נקבובי, ולדבריו נציב ההגירה של מקסיקו, היפוליטו טרווינו, "אנחנו לא יכולים לעצור את כולם". כמה מאבדים ידיים או רגליים בדרך? אי אפשר לדעת - לא כולם סופרים. תקועים בין מכוניות מטען, יושבים על גבי מכליות, תקועים בקרונות מחניקים, עם כסף תפור לתוך חפתי חולצות ושולי מכנסיים, הם קופצים, לעתים קרובות באור יום, בצהריים אפילו, כי מעצר מהגרים עניים לא היה, היסטורית, בראש סדר העדיפויות. במקסיקו. נשים וילדים הם הפגיעים ביותר, הן לאלמנטים והן לגברים, ולרוב הם הקשים ביותר לזיהוי. אם הם יכולים, הם מחכים שהרכבות יעצרו בחצרות המאובקות ואז מזנקים לזה. אפשר למצוא אותם מתחבאים בשקעים האפלים של מכוניות ההופר, את הילדים פעורי עין, אמהותיהם ממששות את התנ"ך המשפחתי.
גברים צעירים נראים נאחזים בחייהם היקרים בזמן שהרכבות עוברות את האזור הכפרי של צפון מקסיקו.
הם מזנקים על הרכבות הדוהרות ויורדות מהן בתקווה לחיים טובים יותר כעובד שפל בארצות הברית.
עשרות גברים צעירים מתים מדי שנה מבצעים קפיצות מתריסות מוות על הקטרים ​​הנעים במהירות.
רבים כל כך מותשים שהם מחשבים לא נכון את הזינוק ונגררים מתחת לגלגלי הפלדה של הרכבת בגודל 36 אינץ'.