Billions of stars in our galaxy have between one and three planets which could potentially support life. Astronomers came to the conclusion after calculating the chances of planets orbiting in the 'Goldilocks zone'. This is the belt around a star where temperatures are ideal for liquid water to pool on a planet's surface, and for alien life to exist. The illustration shows the habitable zone for different types of stars.  The green area is the habitable zone (HZ), where liquid water can exist on a planet’s surface. The red area is too hot for liquid water on the planetary surface and the blue area is too cold for liquid water on the planetary surface . 'According to the statistics and the indications we have, a good share of the planets in the habitable zone will be solid planets where there might be liquid water and where life could exist,' said Steffen Kjaer Jacobsen, from the University of Copenhagen. The findings are based on data from the American space agency Nasa's Kepler space telescope, which has confirmed the existence of around 1,000 planets orbiting stars in the Milky Way. It has also identified an estimated 3,000 other candidate worlds. Many of the stars have solar systems of two to six planets, but scientists believe there could be more that remain undiscovered by Kepler, which is best suited to finding large planets in relatively close orbits. To estimate the positions of the 'hidden' planets, the researchers updated a 250-year-old mathematical concept called the Titius-Bode law. Pictured are exoplanetary systems where the previously known planets are marked with blue dots, while the red dots show the planets predicted by the Titius-Bode law on the composition of planetary systems. 124 planetary systems in the survey – based on data from the Kepler satellite, fit with this formula . The law, which inferred the existence of Uranus before it was seen, states that there is a certain ratio between the orbital periods of planets in a solar system. The Titius-Bode law was formulated around 1770 and correctly calculated the position of Uranus before it was even discovered. The law states that there is a certain ratio between the orbital periods of planets in a solar system. So the ratio between the orbital period of the first and second planet is the same as the ratio between the second and the third planet and so on. This means if you know how long it takes for some of the planets to orbit around a star, you can calculate how long it takes for the other planets to orbit and can calculate their position in the planetary system. You can also calculate if a planet is 'missing' in the sequence. Because of this, if you know how long it takes some planets to circle a star, you can work out the time taken for other planets to orbit and fix their positions in the planetary system. You can also calculate if a planet is missing in the sequence. 'We decided to use this method to calculate the potential planetary positions in 151 planetary systems, where the Kepler satellite had found between three and six planets,' said Mr Jacobsen. 'In 124 of the planetary systems, the Titius-Bode law fit with the position of the planets. 'Using T-B's law we tried to predict where there could be more planets further out in the planetary systems. 'But we only made calculations for planets where there is a good chance that you can see them with the Kepler satellite.' In this way, the scientists predicted a total of 228 planets in the 151 systems and concluded that each system should have an average of one to three planets in the habitable zone. Extrapolating further, this suggested that there could be billions of stars in the Milky Way with habitable zone planets where surface water and life could exist. The scientists, whose findings appear in the journal Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, have made a shortlist of 77 'hidden' planets. They say these planets have a good chance of being spotted as they pass in front of their parent stars . Light curves of the some of the planets orbiting the star Kepler-62. The dip in the light curve occurs when the planet moves in front of the host star, thereby dimming the light of the star. The dip in the light curve is proportional to the size of the planet. The Kepler satellite observes exoplanets by measuring the light curve of a star. When a planet moves in front of the star there is a small dip in brightness. If this little dip in brightness occurs regularly, there might be a planet orbiting the star and obscuring its light .
Astronomers used an improved version of a 250-year old equation .
It helped predict a total of 228 planets in the 151 planetary systems .
They believe there are one to three planets in the habitable zone of each .
Extending equation to the entire Milky Way means there are more habitable worlds in existence than previously believed .
למיליארדי כוכבים בגלקסיה שלנו יש בין כוכב לכת אחד לשלושה שיכולים לתמוך בחיים. אסטרונומים הגיעו למסקנה לאחר חישוב הסיכויים של כוכבי לכת להקיף ב'אזור הזהב'. זוהי החגורה סביב כוכב שבה הטמפרטורות הן אידיאליות עבור מים נוזליים להתאגד על פני השטח של כוכב הלכת, ולהתקיים חיים זרים. האיור מציג את אזור המגורים עבור סוגים שונים של כוכבים. האזור הירוק הוא אזור המגורים (HZ), שבו מים נוזליים יכולים להתקיים על פני כוכב הלכת. האזור האדום חם מדי עבור מים נוזליים על פני השטח הפלנטריים והאזור הכחול קר מדי עבור מים נוזליים על פני השטח הפלנטריים. "לפי הנתונים הסטטיסטיים והאינדיקציות שיש לנו, חלק ניכר מכוכבי הלכת באזור המגורים יהיו כוכבי לכת מוצקים שבהם עשויים להיות מים נוזליים ושם יכולים להתקיים חיים", אמר סטיפן קיאר ג'ייקובסן, מאוניברסיטת קופנהגן. הממצאים מבוססים על נתונים מטלסקופ החלל קפלר של סוכנות החלל האמריקאית נאסא, שאישר את קיומם של כ-1,000 כוכבי לכת המקיפים כוכבים בשביל החלב. היא גם זיהתה כ-3,000 עולמות מועמדים נוספים. לרבים מהכוכבים יש מערכות שמש של שניים עד שישה כוכבי לכת, אך מדענים מאמינים שייתכן שיש עוד כוכבים שלא גילו על ידי קפלר, המתאים ביותר למציאת כוכבי לכת גדולים במסלולים קרובים יחסית. כדי להעריך את מיקומם של כוכבי הלכת ה'חבויים', החוקרים עדכנו מושג מתמטי בן 250 שנה בשם חוק טיטיוס-בודה. בתמונה מוצגות מערכות אקזו-פלנטריות שבהן כוכבי הלכת הידועים בעבר מסומנים בנקודות כחולות, בעוד שהנקודות האדומות מציגות את כוכבי הלכת החזויים על ידי חוק טיטיוס-בוד על הרכב מערכות פלנטריות. 124 מערכות פלנטריות בסקר - מבוססות על נתונים מלוויין קפלר, מתאימות לנוסחה זו. החוק, שהסיק את קיומו של אוראנוס לפני שנראה, קובע שקיים יחס מסוים בין תקופות ההקפה של כוכבי הלכת במערכת השמש. חוק טיטיוס-בודה גובש בסביבות 1770 וחישב נכון את מיקומו של אורנוס עוד לפני שהתגלה. החוק קובע שיש יחס מסוים בין תקופות ההקפה של כוכבי הלכת במערכת השמש. אז היחס בין תקופת המסלול של כוכב הלכת הראשון והשני זהה ליחס בין כוכב הלכת השני והשלישי וכן הלאה. זה אומר שאם אתה יודע כמה זמן לוקח לכמה מכוכבי הלכת להקיף סביב כוכב, אתה יכול לחשב כמה זמן לוקח לכוכבי הלכת האחרים להקיף ותוכל לחשב את מיקומם במערכת הפלנטרית. אתה יכול גם לחשב אם כוכב לכת 'חסר' ברצף. בגלל זה, אם אתה יודע כמה זמן לוקח לכמה כוכבי לכת להקיף כוכב, אתה יכול לחשב את הזמן שלוקח לכוכבי לכת אחרים להקיף ולתקן את מיקומם במערכת הפלנטרית. ניתן גם לחשב אם חסר כוכב לכת ברצף. "החלטנו להשתמש בשיטה זו כדי לחשב את המיקומים הפלנטריים הפוטנציאליים ב-151 מערכות פלנטריות, שבהן הלוויין קפלר מצא בין שלושה לשישה כוכבי לכת", אמר מר ג'ייקובסן. ״ב-124 מהמערכות הפלנטריות, חוק טיטיוס-בוד התאים למיקום כוכבי הלכת. ״באמצעות חוק T-B ניסינו לחזות היכן יכולים להיות עוד כוכבי לכת בחוץ במערכות הפלנטריות. 'אבל עשינו חישובים רק לכוכבי לכת שבהם יש סיכוי טוב שתוכל לראות אותם עם לוויין קפלר'. בדרך זו, המדענים חזו בסך הכל 228 כוכבי לכת ב-151 המערכות והגיעו למסקנה שלכל מערכת צריך להיות בממוצע של אחד עד שלושה כוכבי לכת באזור המגורים. באקסטרפולציה נוספת, זה הצביע על כך שיכולים להיות מיליארדי כוכבים בשביל החלב עם כוכבי לכת באזורים ראויים למגורים שבהם יכולים להתקיים מים עיליים וחיים. המדענים, שממצאיהם מופיעים בכתב העת Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, הכינו רשימה קצרה של 77 כוכבי לכת 'חבויים'. הם אומרים שלכוכבי הלכת האלה יש סיכוי טוב להבחין כשהם חולפים מול כוכבי האם שלהם. עקומות אור של חלק מכוכבי הלכת המקיפים את הכוכב קפלר-62. הטבילה בעקומת האור מתרחשת כאשר כוכב הלכת נע מול הכוכב המארח, ובכך מעמעם את אור הכוכב. הטבילה בעקומת האור פרופורציונלית לגודל כוכב הלכת. הלוויין קפלר צופה בכוכבי לכת חיצוניים על ידי מדידת עקומת האור של כוכב. כאשר כוכב לכת נע מול הכוכב יש ירידה קטנה בבהירות. אם הירידה הקטנה הזו בבהירות מתרחשת באופן קבוע, ייתכן שיש כוכב לכת המקיף את הכוכב ומסתיר את אורו.
אסטרונומים השתמשו בגרסה משופרת של משוואה בת 250 שנה.
זה עזר לחזות סך של 228 כוכבי לכת ב-151 המערכות הפלנטריות.
הם מאמינים שיש אחד עד שלושה כוכבי לכת באזור המגורים של כל אחד מהם.
הרחבת המשוואה לכל שביל החלב פירושה שקיימים יותר עולמות ראויים למגורים ממה שהאמינו בעבר.