An abandoned three-year-old girl from India who was refused by many couples seeking to adopt because she didn't have a nose has finally found a new home. Kristen Williams, 44, from Cincinnati, adopted little Durga after a number of couples refused her because insects had eaten away her nose when she was abandoned at birth. But Durga has now started a new life in  Ohio, with her eight-year-old sister Munni, who Kristen also adopted from India in 2012. Kristen Williams, a teacher from Ohio, adopted little Durga who was abandoned at work causing her nose to be eaten by insects . Kristen said: ‘I look at my girls and I’m so happy. I had set out to adopt a child but this journey has brought me so much more. 'I feel so much love for my girls. They’re my world and I can’t wait to start our lives together. To call them my family just fills me with joy.’ Kristen, who is still single having never met the right man, started her adoption journey in Nepal, in 2010. But the following year the US suddenly suspended all adoptions with the country. So Kristen was introduced to India and very quickly came across little Munni who had been in an orphanage since 2009. She said: ‘I was looking through the lists and lists of children up for adoption on my computer screen from an agency and there were just so many. 'It was heartbreaking to see how many girls need a loving home in India. But I suddenly felt this pull for this little girl. 'Her name was Munni and she was just five years old at the time. I don’t know what it was but we connected. I just knew she was my daughter, I felt we had to be together and I got the ball rolling.’ Durga was abandoned at birth, since then many parents have rejected her because of her deformity . Kristen says that she has taken some time off work so that she can help both Durga and Munni settle in to their new homes . Over the next two years Kristen was put through paper work and court processes in order to adopt Munni, but she never gave up. ‘I knew I wanted Munni in my life so I did everything in my power to make it happen,’ she added. ‘I wasn’t giving up on her no matter how long it took.’ Eventually in December 2012 Kristen met Munni for the first time. Kristen came to know that Munni had a scar on her forehead in the shape of a horseshoe but no one could tell her how it got there. Munni was quiet and withdrawn but Kristen felt nothing but love for her. And on 14 February , 2013, Kristen finally became Munni’s adopted mother. She said: ‘I call her my forever valentine because it was all finalised on Valentine’s Day. 'It was such a special day. I was so blessed. She opened my eyes to so much. And I knew I wanted to adopt a little sister or brother for Munni.’ Kristen, who works as a secondary school teacher in Loveland, told her adoption agency as soon as she arrived that that she wanted to adopt again. And they promised to keep her notified of availabilities. Kristen proudly shows off her girls Munni and Durga having adopted both of the little girls from India . The adoption process relies heavily on agencies and its caseworkers matching prospective parents with children. And it was Kristen’s caseworker that told her about Durga. She had been abandoned in a bush at birth and insects or animals had eaten away her nose. Apparently the police found her clinging to life and took her to a nearby clinic in Kutch, in Gujarat, western India. Chances of her survival were slim, but she fought on. Eventually she made a full recovery and she started her life in an orphanage. But there was no funding or money available for treatment to her nose. Durga had spent all her life with no nose. When Kristen first saw a photo, she didn’t hesitate. She said yes immediately and knew that Durga would be happy with her and Munni, . ‘I remember that Munni and I were driving home from the part one day and my case worker called saying: "We have a little girl for you and you’d be a perfect family for her", and I told her to send her information over immediately,’ Kristen remembered. As soon as Kristen and Munni walked through the door they logged on to the computer and Durga’s face smiled back at them. Kristen said: ‘I cried straight away. This gorgeous little girl with such beautiful eyes had suffered so much. Munni looked at her photo and said: ‘Is that my little sister?’. I said yes immediately. The case worker asked if I needed 24 hours to think about it but I said no, not needed.’ Munni is a proud big sister to Durga, both little girls were adopted from India but now live in Ohio with their mother, Kristen . The adoption process meant Durga was then locked to Kristen and no other prospective parent could meet her. But Durga had been refused by many couple because of her missing nose. Ilaben Anjaria, the Superintendent of Kutch Mahila Kalyan Kendra centre, in Gujarat, said Durga arrived at the care centre in September 2011, weighing just 1lb 3oz and was just a day old. ‘Her nose was badly nibbled by insects and she was very weak and we were afraid she wouldn’t survive. We tried our best to take good care of her and we used to feed her with cotton balls soaked in milk. ‘We named her Durga. For three years we tried our best to find a home for her. Three couples that initially volunteered eventually rejected her because of her nose. Then we contacted an agency licensed with foreign adoptions. Finally Kristen’s agency got in touch.’ There have been only six children at the centre and more than 25 families are waiting to adopt a baby but none of them wanted to adopt Durga. ‘We’re so happy for Durga that she now has a mother and a wonderful new life in the US. She’s very cute and lovely child. Kristen has assured us Durga will be happy and she said she will bring her back to meet us when she’s older.’ Kristen has now taken eight months off work to spend time helping Durga settle into her new home. She said her parents, her older sister who has four children, and brother in law, have been a big support and having embraced both Munni and Durga as members of the family. Kristen has also been to see surgeons in Ohio to discuss Durga’s nose and when she’s older - at around seven  - she will be able to start the process of having a new nose. ‘Munni is over the moon with her little sister,’ Kristen added. ‘She’s the doting older sister already. She won’t want to go to school in case she misses out but we need to get a nice family routine going so life can become as normal as possible for Durga.’ Kristen would still like to marry one day but said any man she meets needs to be completely happy becoming a father to her girls. ‘It will take a very special man to take all three of us on. I’ll never say never, of course I would love for them to have a father, but I’ll be very careful about who enters our lives.’
Kristen Williams, 44, from Ohio, adopted Durga, three, from India .
No one wanted the baby as her nose was eaten away by insects as a baby .
Orphanage staff kept her alive feeding her cotton balls soaked in milk .
Single teacher Kristen also adopted  Munni, eight, from India in 2012 .
ילדה נטושה בת שלוש מהודו שסורבה על ידי זוגות רבים שביקשו לאמץ בגלל שלא היה לה אף, סוף סוף מצאה בית חדש. קריסטן וויליאמס, בת 44 מסינסינטי, אימצה את דורגה הקטנה לאחר שמספר זוגות סירבו לה כי חרקים אכלו את אפה כשהיא ננטשה בלידתה. אבל דורגה התחילה עכשיו חיים חדשים באוהיו, עם אחותה מוני בת השמונה, שגם קריסטן אימצה מהודו ב-2012. קריסטן וויליאמס, מורה מאוהיו, אימצה את דורגה הקטנה שננטשה בעבודה וגרמה לאפה ייאכל על ידי חרקים. קריסטן אמרה: 'אני מסתכלת על הבנות שלי ואני כל כך שמחה. יצאתי לאמץ ילד אבל המסע הזה הביא לי הרבה יותר. ״אני מרגישה כל כך הרבה אהבה לבנות שלי. הם העולם שלי ואני לא יכול לחכות להתחיל את חיינו יחד. לקרוא להם המשפחה שלי פשוט ממלא אותי בשמחה.' קריסטן, שעדיין רווקה שמעולם לא פגשה את הגבר הנכון, התחילה את מסע האימוץ שלה בנפאל, בשנת 2010. אבל בשנה שלאחר מכן ארה"ב השעתה לפתע את כל האימוצים עם המדינה. אז קריסטן הוצגה להודו ומהר מאוד נתקלה במוני הקטנה שהייתה בבית יתומים מאז 2009. היא אמרה: "חיפשתי ברשימות וברשימות של ילדים המועמדים לאימוץ על מסך המחשב שלי מסוכנות והיו בדיוק כל כך הרבה. ״זה היה קורע לב לראות כמה בנות זקוקות לבית אוהב בהודו. אבל פתאום הרגשתי את המשיכה הזו לילדה הקטנה הזו. ״קוראים לה מוני והיא הייתה אז רק בת חמש. אני לא יודע מה זה היה אבל התחברנו. פשוט ידעתי שהיא הבת שלי, הרגשתי שאנחנו חייבים להיות ביחד וקיבלתי את הכדור.' דורגה ננטשה בלידתה, מאז הורים רבים דחו אותה בגלל העיוות שלה. קריסטן אומרת שהיא לקחה קצת חופש מהעבודה כדי שתוכל לעזור גם לדורגה וגם למוני להתמקם בבתיהם החדשים. במהלך השנתיים הבאות, קריסטן עברה עבודת נייר ותהליכי בית משפט כדי לאמץ את מוני, אבל היא מעולם לא ויתרה. "ידעתי שאני רוצה את מוני בחיי אז עשיתי כל שביכולתי כדי שזה יקרה", הוסיפה. 'לא ויתרתי לה לא משנה כמה זמן זה לקח'. בסופו של דבר בדצמבר 2012 קריסטן פגשה את מוני בפעם הראשונה. קריסטן נוכחה לדעת שלמוני יש צלקת על המצח בצורת פרסה, אבל אף אחד לא ידע להגיד לה איך היא הגיעה לשם. מוני הייתה שקטה ומסוגרת אבל קריסטן לא הרגישה אלא אהבה כלפיה. וב-14 בפברואר 2013, קריסטן הפכה סוף סוף לאמו המאומצת של מוני. היא אמרה: 'אני קוראת לה האהבה שלי לנצח כי הכל הושלם ביום האהבה. ״זה היה יום כל כך מיוחד. כל כך התברכתי. היא פקחה את עיניי לכל כך הרבה. וידעתי שאני רוצה לאמץ אחות קטנה או אח למוני.' קריסטן, שעובדת כמורה בבית ספר תיכון בלובלנד, אמרה לסוכנות האימוץ שלה מיד כשהגיעה שהיא רוצה לאמץ שוב. והם הבטיחו להודיע ​​לה על זמינות. קריסטן מציגה בגאווה את בנותיה מוני ודורגה לאחר שאימצו את שתי הבנות הקטנות מהודו. תהליך האימוץ מסתמך במידה רבה על התאמה בין סוכנויות ועובדי התיקים שלה להורים לעתיד לילדים. והעובדה של קריסטן היא שסיפרה לה על דורגה. היא ננטשה בשיח בלידתה וחרקים או בעלי חיים אכלו את אפה. ככל הנראה המשטרה מצאה אותה נצמדת לחיים ולקחו אותה למרפאה סמוכה בקוץ', בגוג'ראט, מערב הודו. סיכויי הישרדותה היו קלושים, אבל היא נלחמה. בסופו של דבר היא החלימה לחלוטין והיא התחילה את חייה בבית יתומים. אבל לא היה מימון או כסף פנוי לטיפול באף שלה. דורגה בילתה את כל חייה בלי אף. כשקריסטן ראתה תמונה לראשונה, היא לא היססה. היא אמרה כן מיד וידעה שדורגה תשמח איתה ועם מוני,. "אני זוכרת שמוני ואני נסענו הביתה מהחלק יום אחד והעובדת שלי התקשרה ואמרה: "יש לנו ילדה קטנה בשבילך ואתה תהיה משפחה מושלמת בשבילה", ואמרתי לה לשלוח לה מידע נגמר מיד,״ נזכרה קריסטן. ברגע שקריסטן ומוני נכנסו דרך הדלת הם התחברו למחשב והפנים של דורגה חייכו אליהם בחזרה. קריסטן אמרה: 'בכיתי מיד. הילדה הקטנה והמדהימה הזו עם העיניים היפות כל כך סבלה כל כך הרבה. מוני הסתכלה בתמונה שלה ואמרה: 'זו אחותי הקטנה?'. אמרתי כן מיד. המטפלת שאלה אם אני צריכה 24 שעות כדי לחשוב על זה אבל אמרתי לא, לא צריך.' מוני היא אחות גדולה גאה לדורגה, שתי הבנות הקטנות אומצו מהודו אבל עכשיו חיות באוהיו עם אמם, קריסטן. תהליך האימוץ פירושו שדורגה ננעלה אז בפני קריסטן ואף הורה פוטנציאלי אחר לא יכול היה לפגוש אותה. אבל דורגה סורבה על ידי זוגות רבים בגלל האף החסר שלה. אילאבן אנג'ריה, המפקח של מרכז קוץ' מהילה קליאן קנדרה, בגוג'אראט, אמר שדורגה הגיע למרכז הטיפול בספטמבר 2011, במשקל של 1 ק"ג בלבד והיה בן יום בלבד. "האף שלה נשנש קשות על ידי חרקים והיא הייתה חלשה מאוד וחששנו שהיא לא תשרוד. ניסינו כמיטב יכולתנו לטפל בה היטב ונהגנו להאכיל אותה בכדורי צמר גפן ספוגים בחלב. "קראנו לה דורגה. במשך שלוש שנים ניסינו כמיטב יכולתנו למצוא לה בית. שלושה זוגות שהתנדבו בתחילה דחו אותה בסופו של דבר בגלל אפה. אחר כך יצרנו קשר עם סוכנות עם רישיון לאימוץ חוץ. סוף סוף הסוכנות של קריסטן יצרה קשר.' היו רק שישה ילדים במרכז ויותר מ-25 משפחות מחכות לאמץ תינוק אבל אף אחת מהן לא רצתה לאמץ את דורגה. "אנחנו כל כך שמחים בשביל דורגה שיש לה עכשיו אמא וחיים חדשים נפלאים בארה"ב. היא ילדה מאוד חמודה ומקסימה. קריסטן הבטיחה לנו שדורגה תהיה מאושרת והיא אמרה שהיא תחזיר אותה לפגוש אותנו כשהיא תהיה גדולה יותר.' קריסטן לקחה עכשיו חופשה של שמונה חודשים מהעבודה כדי לבלות זמן לעזור לדורגה להתמקם בביתה החדש. היא אמרה שהוריה, אחותה הגדולה שיש לה ארבעה ילדים, והגיס, היו תמיכה גדולה ואימצו את מוני ואת דורגה כבני משפחה. קריסטן גם ביקרה אצל מנתחים באוהיו כדי לדון באף של דורגה וכשהיא תהיה גדולה יותר - בסביבות שבע - היא תוכל להתחיל בתהליך של אף חדש. "מוני מתה על הירח עם אחותה הקטנה," הוסיפה קריסטן. "היא כבר האחות הגדולה והאוהבת. היא לא תרצה ללכת לבית הספר למקרה שהיא תפספס אבל אנחנו צריכים לנהל שגרה משפחתית נעימה כדי שהחיים יוכלו להפוך לנורמליים ככל האפשר עבור דורגה.״ קריסטן עדיין הייתה רוצה להתחתן יום אחד אבל אמרה שכל גבר שהיא תפגוש צריכה להיות מאושרת לגמרי בהיותה אב לבנות שלה. "יידרש איש מאוד מיוחד שייקח את שלושתנו. אני לעולם לא אגיד לעולם לא, כמובן שאשמח שיהיה להם אבא, אבל אני אזהר מאוד מי ייכנס לחיינו'.
קריסטן וויליאמס, בת 44 מאוהיו, אימצה את דורגה, בת שלוש, מהודו.
אף אחד לא רצה את התינוקת מכיוון שאף שלה נאכל על ידי חרקים בהיותה תינוקת.
צוות בית היתומים החזיק אותה בחיים כשהאכיל את צמר גפן הספוגים בחלב.
גם המורה הרווקה קריסטן אימצה את מוני, בן שמונה, מהודו ב-2012.