(CNN)The beauty of Afghanistan -- a country blemished by wars, upheaval and the inhumane treatment of women by extremists -- has almost been forgotten by the world, and by many Afghans themselves. In the last few decades, little attention has been paid to the other Afghanistan: the sweet melodies, the kind people, and the beautiful land full of ancient wisdom and intersecting traditions. This is understandable. It would be irresponsible to solely focus on those positives while families are torn apart and the noise of war rings in people's ears. Generations of Afghans have had their homes surrounded by battles and their lives punctuated by fear. Afghanistan has been the largest refugee-producing country for 32 years. One out of every four refugees worldwide is Afghan, according to the United Nations. Recently, I was watching an engrossing reality TV show featuring singers when a friend peered over my shoulder and asked about the program. I explained that it was "Afghan Star," Afghanistan's answer to "American Idol." She was shocked by the set and the sophisticated arena stage where the stars were standing. That stage could easily have been in New York, Los Angeles, London or Rome. This, I realized, is the Afghanistan no one believes exists, or has ever existed. Afghanistan has a rich tradition of music, poetry, and songs that have influenced its neighbors and any region of the world exposed to the Silk Road. After all, the famous Sufi poet Mawlana Jalalideen Rumi was from modern-day Afghanistan. I grew up across the river in Tajikistan, hearing Afghan songs and tales of the parties in Kabul, and learning about Afghan singers, who are beloved across the region. I started watching "Afghan Star" last year after hearing about contestant Dawood Pazhman from Afghanistan's remote northeastern province of Badakhshan, who traveled 16 hours (sometime on foot) to Kabul to audition for the show. This year, another contestant, Panj Shanbe Maftoon, also traveled from that remote region for a chance to audition. Panj Shanbe told TOLO TV, which produces "Afghan Star," that he did not have enough to eat and didn't have money for his commute to Kabul. But he knew, he said, that in this day and age, in his new Afghanistan, he can hope, dream, and make things happen. Panj Shanbe's story was so compelling, I have tuned in every week for months now to see what he will sing and whether he will be safe from elimination. He is now among the top three contestants. As I watched every show, the beacon of hope of a new Afghanistan became clear to me. Young men and women auditioned, speaking of peace and coexistence, supporting one another outside of tribes or ethnic lines. They wanted what my own children want -- the freedom to explore being a young adult and to follow their dreams. This is the new Afghanistan -- the struggles around poverty, religion and resilience are ever-present, but hope shines through in ways that make everyday life brighter. "Afghan Star" is a source of pride, happiness and escape for many Afghans. When you talk to any Afghan around the world, they know all about the contestants and the judges. They openly give their opinions and feel that they are a part of the process; anyone around the world can vote via SMS and call-ins. The panel of judges acts as an amplifier for the voices of the vulnerable, bringing attention to orphans, poverty, and the plight of women. This grounded attitude is meaningful because each one of the judges is a living legend in Afghanistan -- superstars who also have their own war stories to tell. The stalwart female judge, Shahla Zaland, comes from a family of famous composers and singers. Last year told the contestants a heart-wrenching story about her father's life abroad as a refugee and how she believes her father "died of homesickness." Her presence on the panel of judges is a reminder that women are strong, women do not need to be veiled, and that female contestants who audition should be championed. There is a beacon of hope in just looking at how much the show has changed in its 10 seasons. During the first season, after years of the Taliban's ban on music, a female contestant performed without a hijab, resulting in death threats. The young woman had to go into hiding. This season, for International Women's Day, the show celebrated Afghan women. Male contestants dedicated songs and presented flowers to the women, singing of the strength of Afghan mothers. A young woman performed, dancing with her hair flowing freely. The show ended with a dedication to Afghani poetess Nadia Anjuman. Anjuman studied literature in secret during the Taliban occupation, becoming a well-known published poet before her husband killed her at age 25. He found her writings inappropriate and a stain on his honor. The beautiful irony is that Anjuman's words live on in books and songs today. Shahla Zaland performed a song that put Anjuman's poetry to music. Wearing an Afghan flag around her shoulders, her hair uncovered, she brought Anjuman's words to life: . "I am not that weak willow tree that trembles with the wind. "I am an Afghan woman and so I wail." With three contestants left, the show will end Friday night, appropriately on Nawruz, the Perisan New Year celebrated in Afghanistan, Tajikistan and Iran. Though Panj Shanbe was my initial reason for watching the show, I will be happy no matter which contestant becomes the "Afghan Star." The reality is we are all winners because of one TV program. Those living as refugees and those living abroad by choice, away from the homeland, get a taste of the music and culture of their birth country, sparking renewed belief in the new Afghanistan. And people in Afghanistan are given glimpses of what the new Afghanistan can look like -- a vision of young men and women free from war, who can pursue their dreams.
"Afghan Star" is Afghanistan's answer to "American Idol"
But the TV show is more -- it gives Afghan refugees and the world a look at a changing society .
(CNN) היופי של אפגניסטן - מדינה פגומה במלחמות, תהפוכות ויחס בלתי אנושי לנשים מצד קיצונים - כמעט נשכח על ידי העולם, ועל ידי אפגנים רבים עצמם. בעשורים האחרונים, מעט תשומת לב ניתנה לאפגניסטן האחרת: המנגינות המתוקות, האנשים החביבים והארץ היפה המלאה בחוכמה עתיקה ובמסורות מצטלבות. זה מובן. זה יהיה חוסר אחריות להתמקד אך ורק בנקודות החיוביות הללו בזמן שמשפחות נקרעות ורעש המלחמה מצלצל באוזני האנשים. דורות של אפגנים היו בתיהם מוקפים בקרבות וחייהם נקטעים בפחד. אפגניסטן היא המדינה המייצרת פליטים הגדולה ביותר מזה 32 שנים. אחד מכל ארבעה פליטים ברחבי העולם הוא אפגני, לפי האו"ם. לאחרונה צפיתי בתוכנית ריאליטי סוחפת בטלוויזיה בהשתתפות זמרים כשחבר הציץ מעבר לכתפי ושאל על התוכנית. הסברתי שזה "כוכב אפגניס", התשובה של אפגניסטן ל"אמריקן איידול". היא הייתה המומה מהסט ומבמת הזירה המתוחכמת שבה עמדו הכוכבים. השלב הזה יכול היה בקלות להיות בניו יורק, לוס אנג'לס, לונדון או רומא. זו, הבנתי, היא אפגניסטן שאף אחד לא מאמין שקיימת או התקיימה אי פעם. לאפגניסטן מסורת עשירה של מוזיקה, שירה ושירים שהשפיעו על שכנותיה וכל אזור בעולם שנחשף לדרך המשי. אחרי הכל, המשוררת הסופית המפורסמת מאולנה ג'לאלידין רומי הייתה מאפגניסטן של ימינו. גדלתי מעבר לנהר בטג'יקיסטן, שמעתי שירים וסיפורים אפגנים של המסיבות בקאבול ולמדתי על זמרים אפגנים, האהובים ברחבי האזור. התחלתי לצפות ב"אפגניסטאר" בשנה שעברה לאחר ששמעתי על המתמודד דאוד פז'מן מהמחוז המרוחק בצפון מזרח אפגניסטן, בדאקשאן, שנסע 16 שעות (מתישהו ברגל) לקאבול כדי לעבור אודישן לתוכנית. השנה, מתמודד אחר, Panj Shanbe Maftoon, נסע גם הוא מאותו אזור מרוחק כדי לקבל הזדמנות לאודישן. פאנג' שאנבה אמר ל-TOLO TV, המפיקה את "אפגני סטאר", כי לא היה לו מספיק לאכול ואין לו כסף לנסיעה לקאבול. אבל הוא ידע, אמר, שבימים אלה, באפגניסטן החדשה שלו, הוא יכול לקוות, לחלום ולגרום לדברים לקרות. הסיפור של פאנג' שאנב היה כל כך משכנע, שהתכווננתי כל שבוע כבר חודשים כדי לראות מה הוא ישיר והאם הוא יהיה בטוח מביטול. כעת הוא בין שלושת המתמודדים המובילים. כשצפיתי בכל תוכנית, התברר לי מגדלור התקווה של אפגניסטן חדשה. צעירים וצעירות עברו לאודישנים, מדברים על שלום ודו קיום, תומכים זה בזה מחוץ לשבטים או לקווים אתניים. הם רצו את מה שהילדים שלי רוצים - את החופש לחקור להיות מבוגר צעיר וללכת אחר החלומות שלהם. זוהי אפגניסטן החדשה - המאבקים סביב עוני, דת וחוסן נוכחים תמיד, אבל התקווה זורחת בדרכים שהופכות את חיי היומיום לבהירים יותר. "כוכב אפגני" הוא מקור לגאווה, אושר ובריחה עבור אפגנים רבים. כשאתה מדבר עם כל אפגני ברחבי העולם, הם יודעים הכל על המתמודדים והשופטים. הם נותנים את דעתם בגלוי ומרגישים שהם חלק מהתהליך; כל אחד ברחבי העולם יכול להצביע באמצעות SMS ושיחות טלפון. חבר השופטים משמש כמגביר לקולות הפגיעים, מפנה תשומת לב ליתומים, לעוני ולמצוקתן של נשים. הגישה המבוססת הזו היא בעלת משמעות מכיוון שכל אחד מהשופטים הוא אגדה חיה באפגניסטן - כוכבי על שיש להם גם סיפורי מלחמה משלהם לספר. השופטת האיתנה, שהלה זלנד, באה ממשפחה של מלחינים וזמרים מפורסמים. בשנה שעברה סיפרה למתמודדים סיפור קורע לב על חייו של אביה בחו"ל כפליט וכיצד היא מאמינה שאביה "מת מגעגועים הביתה". הנוכחות שלה בפאנל השופטים היא תזכורת לכך שנשים הן חזקות, נשים לא צריכות להיות מכוסות רעלה, ושמתמודדות שנבחנים צריכות להיות אלופות. יש מגדלור של תקווה רק בהסתכלות על כמה השתנתה התוכנית ב-10 העונות שלה. במהלך העונה הראשונה, לאחר שנים של איסור על מוזיקה של הטליבאן, הופיעה מתמודדת ללא חיג'אב, מה שגרם לאיומי מוות. הצעירה נאלצה להסתתר. העונה, לרגל יום האישה הבינלאומי, התוכנית חגגה נשים אפגניות. מתמודדים גברים הקדישו שירים והגישו פרחים לנשים, בשירת כוחן של אמהות אפגניות. אישה צעירה הופיעה, רוקדת כששערה זורם בחופשיות. המופע הסתיים בהקדשה למשוררת האפגנית נדיה אנג'ומאן. אנג'ומאן למדה ספרות בסתר בתקופת הכיבוש של הטליבאן, והפכה למשוררת ידועה לפני שבעלה הרג אותה בגיל 25. הוא מצא שכתביה לא הולמים וכתם על כבודו. האירוניה היפה היא שמילותיו של אנג'ומן חיות בספרים ובשירים היום. שהלה זלנד ביצעה שיר שהלחין את השירה של אנג'ומאן. כשהיא עונדת דגל אפגניסטן סביב כתפיה, שערה חשוף, היא הביאה לחיים את דבריו של אנג'ומן:. "אני לא עץ הערבה החלש הזה שרועד עם הרוח. "אני אישה אפגניסטן ולכן אני מיילל. "כאשר נותרו שלושה מתמודדים, ההופעה תסתיים ביום שישי בערב, כיאה ב-Nawruz, השנה החדשה הפריזאית שנחגגת באפגניסטן, טג'יקיסטן ואיראן. למרות שפנג' שאנבה הייתה הסיבה הראשונית שלי לצפייה בתוכנית, אני אשמח לא משנה איזה מתמודד יהפוך ל"כוכב האפגני". המציאות היא שכולנו מנצחים בגלל תוכנית טלוויזיה אחת. אלה שחיים כפליטים ואלו חיים בחו"ל מבחירה, הרחק מהמולדת, קבלו טעימה מהמוזיקה ומהתרבות של ארץ הולדתם, מה שמעורר אמונה מחודשת באפגניסטן החדשה. ואנשים באפגניסטן מקבלים הצצה לאיך יכולה להיראות אפגניסטן החדשה - חזון של צעירים וצעירות חופשיים ממלחמה, שיכולים להגשים את חלומותיהם.
"כוכב אפגניס" הוא התשובה של אפגניסטן ל"אמריקן איידול"
אבל תוכנית הטלוויזיה היא יותר - היא נותנת לפליטים אפגנים ולעולם מבט על חברה משתנה.