REACHING DOWN THE RABBIT HOLE . by Allan Ropper & B. D. Burrell . (Atlantic £17.99) Some years ago a policeman stopped a driver who had been circling a roundabout for nearly an hour. When he asked him if there was anything wrong, the man replied: ‘I don’t know how I got here.’ Ropper gives a fascinating account of his work as a neurologist in Boston (stock image) The confused driver, a salesman, was taken to hospital, where a junior doctor found nothing wrong with him, apart from memory loss. He concluded that it was an episode of transient global amnesia (TGA), a dramatic, but harmless condition. The junior doctor asked Dr Allan Ropper, then the hospital’s senior resident in neurology, to authorise the patient’s discharge, expecting that his memory loss would, as usual in incidents of TGA, return within hours. Ropper examined the man himself. Together, they worked out that the roundabout incident had come at the end of a 12-hour drive. The patient recalled only getting in his car that morning and heading for somewhere completely different. He couldn’t retain the names of the doctors examining him or what he’d just eaten. Unconvinced by the TGA diagnosis, Ropper decided to keep him in overnight, suspecting a stroke. The following morning, the salesman’s memory had returned, but with huge gaps: had he been suffering only an episode of temporary amnesia, it would have returned completely. After 23 hours, the patient’s speech became slurred and Ropper knew instantly he was suffering a stroke. An arterial blockage was restricting blood flow to part of his brain. Treated with anticoagulants and other drugs, the man quickly recovered with only minimal memory difficulties. Ropper’s fascinating and gripping account of his work as a neurologist at Boston’s Brigham and Women’s Hospital in Massachusetts reveals what a mysterious and little understood organ the brain is, not least in the list of all the things that can go wrong with it. Sometimes it simply seizes up because of psychological pressure, as in the case of a 23-year-old woman who was admitted after suddenly losing the power of speech. Extensive testing showed no evidence of brain damage, seizure or stroke. But questioning of her family revealed she’d broken up with her boyfriend that day. Next day, she’d recovered. So-called hysterical symptoms that have no basis in disease often present like neurological diseases. They include paralysis, the inability to walk or talk, blindness, deafness and weakness. Spotting genuinely serious malfunctions and distinguishing them from merely harmless tics and tremors is far from easy, but there are some symptoms a neurologist doesn’t want to see. In the case of a young mother admitted with what appeared to be a severe asthma attack, Ropper’s heart sank when he spotted the muscle between her thumb and forefinger twitching. He knew he was looking at ALS or Lou Gehrig’s disease, a fatal illness that would see her body begin to shut down until it was kept alive solely by machines. At some point this woman would have to decide when her life became so unbearable she would ask for the machines to be switched off. Quite how someone works with that kind of trauma almost every day is unimaginable to the layman. What comes over in this remarkable book is Ropper’s humanity and his unremitting sympathy for his patients. If only all doctors were like him.
Ropper gives a fascinating account of his work as a neurologist in Boston .
He treated a man who lost his memory and spent 12 hours driving his car .
Unconvinced by the original diagnosis he kept him in for further testing .
He found an arterial blockage was restricting blood flow to  his brain .
להגיע אל חור הארנב. מאת אלן רופר & B.D. Burrell. (Atlantic £17.99) לפני כמה שנים עצר שוטר נהג שהקיף בכיכר קרוב לשעה. כששאל אותו אם משהו לא בסדר, ענה האיש: 'אני לא יודע איך הגעתי לכאן'. רופר נותן תיאור מרתק על עבודתו כנוירולוג בבוסטון (תמונה במלאי) הנהג המבולבל, איש מכירות, נלקח לבית החולים, שם רופא זוטר לא מצא שום דבר רע בו, מלבד אובדן זיכרון. הוא הגיע למסקנה שמדובר באפיזודה של אמנזיה גלובלית חולפת (TGA), מצב דרמטי, אך לא מזיק. הרופא הזוטר ביקש מד"ר אלן רופר, אז הדייר הבכיר בנוירולוגיה בבית החולים, לאשר את שחרורו של החולה, בציפייה שאובדן הזיכרון שלו יחזור, כרגיל במקרים של TGA, תוך שעות. רופר בחן את האיש עצמו. יחד הם גילו שתקרית הסיבוב הגיעה בתום נסיעה של 12 שעות. המטופל נזכר רק שנכנס למכוניתו באותו בוקר ופנה למקום אחר לגמרי. הוא לא הצליח לשמור את שמות הרופאים שבדקו אותו או את מה שהוא אכל זה עתה. לא משוכנע מאבחנת ה-TGA, רופר החליט להשאיר אותו ללילה, בחשד לשבץ מוחי. למחרת בבוקר, זיכרונו של המוכר חזר, אבל עם פערים עצומים: לו היה סובל רק מאפיזודה של אמנזיה זמנית, זה היה חוזר לחלוטין. לאחר 23 שעות, דיבורו של המטופל נעשה מטושטש ורופר ידע מיד שהוא סובל משבץ מוחי. חסימה עורקית הגבילה את זרימת הדם לחלק מהמוח שלו. טופל בנוגדי קרישה ותרופות אחרות, האיש החלים במהירות עם קשיי זיכרון מינימליים בלבד. התיאור המרתק והמרתק של רופר על עבודתו כנוירולוג בבית החולים בריגהם ונשים של בוסטון במסצ'וסטס חושף איזה איבר מסתורי ומעט מובן הוא המוח, לא מעט ברשימת כל הדברים שיכולים להשתבש איתו. לפעמים זה פשוט נתפס בגלל לחץ פסיכולוגי, כמו במקרה של אישה בת 23 שהתקבלה לאחר שאיבדה פתאום את כוח הדיבור. בדיקות מקיפות לא הראו עדות לנזק מוחי, התקף או שבץ מוחי. אבל חקירה של משפחתה גילתה שהיא נפרדה מהחבר שלה באותו יום. למחרת היא התאוששה. מה שנקרא תסמינים היסטריים שאין להם בסיס למחלה מופיעים לרוב כמו מחלות נוירולוגיות. הם כוללים שיתוק, חוסר יכולת ללכת או לדבר, עיוורון, חירשות וחולשה. לזהות תקלות רציניות באמת ולהבדיל ביניהן מסתם טיקים ורעידות לא מזיקים זה רחוק מלהיות קל, אבל יש כמה תסמינים שהנוירולוג לא רוצה לראות. במקרה של אם צעירה שהודתה עם מה שנראה כהתקף אסתמה חמור, ליבו של רופר צנח כאשר הבחין בשריר בין האגודל והאצבע שלה מתעוות. הוא ידע שהוא מסתכל על ALS או מחלת לו גריג, מחלה קטלנית שתראה את גופה מתחיל להיסגר עד שהוא נשמר בחיים אך ורק על ידי מכונות. בשלב מסוים האישה הזו תצטרך להחליט מתי חייה הפכו לבלתי נסבלים כל כך שהיא תבקש לכבות את המכונות. איך מישהו עובד עם סוג כזה של טראומה כמעט כל יום הוא בלתי נתפס בעיני ההדיוט. מה שמופיע בספר המדהים הזה הוא האנושיות של רופר והאהדה הבלתי פוסקת שלו למטופליו. לו רק כל הרופאים היו כמוהו.
רופר נותן תיאור מרתק על עבודתו כנוירולוג בבוסטון.
הוא טיפל באדם שאיבד את זכרונו ובילה 12 שעות בנהיגה במכוניתו.
לא משוכנע מהאבחנה המקורית הוא החזיק אותו לבדיקות נוספות.
הוא גילה שחסימה עורקית מגבילה את זרימת הדם למוחו.