(CNN)From the moment we are born, the first question our parents are asked is, "Is it a boy or a girl?" The answer to that seemingly simple question quickly establishes the child's path and trajectory for years to come; however, the question is not simple. The question is tragically flawed and here's a newsflash for everyone who has ever asked new parents that question: You're asking the wrong people. I realize that parents are simply sharing a bit of biological information based on their baby's physical "parts," but only that beautiful baby can accurately and authentically tell you what gender he or she is. You may want to give it a little time before you paint that nursery bright pink or pick out junior's first baseball glove -- it's just not that simple. I may only be 15 years old and will be the first to admit that I know very little about this great big world, but I know way too much about gender and being mislabeled. Why transgender teen Jazz Jennings is everywhere . You see, the doctor told my parents, "It's a girl," but he couldn't have been more wrong. Aside from my biology, I knew I was a boy from the age of 2. I was 100% sure of who I was and biology was an insignificant part of the conversation. Keep in mind that this was a time before I had even realized that being a boy trapped in a girl's body was anything beyond normal, and this was long before I could possibly articulate what was happening. However, there was no need to articulate anything. I was a little boy expressing myself based on what was in my heart and mind -- not yet distorted by biology, other people's confusion, or fear. It was when I was older that other people let me know something was "off." No matter how many times I was told differently, I was a boy and the people that mattered knew it too, for the most part. I want to address the moment where people, gender, and respectful communication part ways. That is the moment when the word "sexuality" creeps into the conversation. That is when people get scared, cite religion, start whispering, and disconnect. It's a sad moment, but I get it. People have always mocked what they don't understand, and this is a tough one for most to grasp. That said, it has to change and I believe it is changing. The transgender life: What to know, say and understand . I cannot stress to the world enough, gender and sexuality are two completely different things, and the moment people incorrectly connect them is the moment when most people start looking for an exit or a fight. Save your fear people. This is not something to be afraid of; it's an opportunity for us to evolve. Nothing is completely black or white, hot or cold, here or there, or male and female; there are varying degrees of everything and the quicker we respect that, the faster we all grow and allow people to be who they are. It all starts by taking sexuality out of the initial conversation. I first heard the term "gay" in the second grade, long after I had my first "girlfriend" and had proudly written "a penis" at the top of my Christmas list. Not until after I learned that there was such a thing as sexuality and homosexuality did I become afraid of who I was. It wasn't until I learned that there were people out there that considered homosexuality "abnormal" or that people needed to put labels on our feelings toward others that I became terrified that I was "different." I knew I liked girls and I was technically a girl, biologically, but I was a boy and my feelings about girls were normal boy feelings. I was not gay -- but try to explain that to someone without his or her eyes glazing over. Thankfully, I grew up in a household that taught me that I could love anybody I wanted to and it was fine because it is fine. Anyone can love anyone and there is nothing wrong with that. Fortunately, people have developed more of an understanding of that over time, but there are always going to be people that think differently and we all have to accept that. Do they matter? Of course they do because we all matter, equally; however, ignorant people are here to help us learn how to better communicate; everyone is reachable with the right circumstances and I look forward to the battles as much as the victories. As long as you're happy, you're indestructible. That said, I knew being gay wasn't a bad thing, but I also knew it didn't describe me. I was a straight boy who liked girls and there is nothing wrong with that, either. I was afraid of being thought of differently. The most crippling fear came from people not understanding that I was a boy trapped in a girl's body and simply labeling me something I'm not. That's what I was truly afraid of. Experience how one family reacted when their daughter said she's a boy. CNN Films presents "Raising Ryland," a short film available exclusively on CNN Digital on Wednesday, March 18. Discovering that I was transgender was a miraculous moment. I finally found the key that unlocked the cage I'd been trapped in for 14 years and that's why I call this journey, "My Transcension." With the support of my parents, I am sharing my story. Breaking free and owning your sexuality is something you find within yourself and is spectacular, but it is just the tiniest part of the greater transgender conversation. I am going beyond that and my journey is one that is constantly moving forward and upward. I'm taking the body I was born into and transforming it into the body I know I'm supposed to be in -- thanks to my family, friends, Dr. Jo Olson, the support groups, the science, and lastly, myself. See, that's the irony, I was the first person and truly the only person capable of answering the "is it a boy or girl" question -- not the doctor, my parents, or anyone who thinks they know better. That is the lesson, let each of us dictate our own path and respect everyone's choice. I realize that it's easier said than done but if you read this and find yourself open to a new conversation about gender, I consider that a win for us all. Truthfully, I'm most proud of myself for having the courage to find my own way and owning it, to proudly begin my transcencion from someone I wasn't -- into the man I always knew I'd become. Whether I'm a boy or a girl, white or black, rich or poor, gay or straight, it's completely irrelevant. What truly matters is the fact that I'm Avery Wallace and I've always known exactly who I was. I'm here to share my journey and hopefully, help someone else recognize theirs.
Avery Wallace says he knew he was a boy from age 2 .
"I knew being gay wasn't a bad thing, but I also knew it didn't describe me," Avery says .
People mock what they don't understand, he says .
(CNN) מהרגע שנולדנו, השאלה הראשונה שהורינו נשאלים היא, "האם זה בן או בת?" התשובה לשאלה הפשוטה לכאורה מבססת במהירות את דרכו ומסלולו של הילד לשנים הבאות; עם זאת, השאלה אינה פשוטה. השאלה פגומה באופן טרגי והנה מבזק חדשות לכל מי שאי פעם שאל הורים טריים את השאלה הזו: אתה שואל את האנשים הלא נכונים. אני מבין שהורים פשוט חולקים מעט מידע ביולוגי על סמך ה"חלקים" הפיזיים של התינוק שלהם, אבל רק התינוק היפה הזה יכול לומר לך במדויק ובאותנטיות מה המין שהוא או היא. אולי תרצה לתת לזה קצת זמן לפני שאתה צובע את חדר הילדים בוורוד עז או תבחר את כפפת הבייסבול הראשונה של ג'וניור - זה פשוט לא כל כך פשוט. אני אולי רק בן 15 ואהיה הראשון להודות שאני יודע מעט מאוד על העולם הגדול הזה, אבל אני יודע יותר מדי על מגדר ועל תיוג שגוי. מדוע מתבגר טרנסג'נדר ג'אז ג'נינגס נמצא בכל מקום. אתה מבין, הרופא אמר להורים שלי, "זאת ילדה", אבל הוא לא יכול היה לטעות יותר. חוץ מהביולוגיה שלי, ידעתי שאני ילד מגיל 2. הייתי בטוח ב-100% במי אני והביולוגיה הייתה חלק לא משמעותי מהשיחה. זכור שזו הייתה תקופה לפני שבכלל הבנתי שלהיות ילד לכוד בגוף של ילדה זה משהו מעבר לנורמלי, וזה היה הרבה לפני שהצלחתי לנסח מה קורה. עם זאת, לא היה צורך לנסח שום דבר. הייתי ילד קטן שהביע את עצמי על סמך מה שהיה בליבי ובנפשי - עדיין לא מעוות על ידי ביולוגיה, בלבול של אנשים אחרים או פחד. זה היה כשהייתי מבוגר שאנשים אחרים הודיעו לי שמשהו "כבוי". לא משנה כמה פעמים אמרו לי אחרת, הייתי ילד וגם האנשים החשובים ידעו זאת, לרוב. אני רוצה להתייחס לרגע שבו אנשים, מגדר ותקשורת מכבדת נפרדים. זה הרגע שבו מתגנבת המילה "מיניות" לשיחה. זה הזמן שבו אנשים נבהלים, מצטטים דת, מתחילים ללחוש ומתנתקים. זה רגע עצוב, אבל אני מבין את זה. אנשים תמיד לעגו למה שהם לא מבינים, וקשה לרוב להבין את זה. עם זאת, זה חייב להשתנות ואני מאמין שזה משתנה. חיי הטרנסג'נדרים: מה לדעת, לומר ולהבין. אני לא יכול להדגיש את העולם מספיק, מגדר ומיניות הם שני דברים שונים לגמרי, והרגע שאנשים מחברים ביניהם בצורה לא נכונה הוא הרגע שבו רוב האנשים מתחילים לחפש יציאה או ריב. הצילו אנשי הפחד שלכם. זה לא משהו שצריך לפחד ממנו; זו הזדמנות עבורנו להתפתח. שום דבר אינו שחור או לבן לחלוטין, חם או קר, לכאן או לכאן, או זכר ונקבה; יש דרגות שונות של כל דבר וככל שנכבד את זה מהר יותר, כולנו גדלים מהר יותר ונאפשר לאנשים להיות מי שהם. הכל מתחיל בהוצאת המיניות מהשיחה הראשונית. את המונח "הומו" שמעתי לראשונה בכיתה ב', הרבה אחרי שהייתה לי "חברה" ראשונה וכתבתי בגאווה "פין" בראש רשימת חג המולד שלי. רק אחרי שנודע לי שיש דבר כזה מיניות והומוסקסואליות התחלתי לפחד ממי שאני. רק כשנודע לי שיש אנשים שראו הומוסקסואליות "לא נורמלית" או שאנשים צריכים לשים תוויות על הרגשות שלנו כלפי אחרים, נבהלתי שאני "שונה". ידעתי שאני אוהב בנות ומבחינה טכנית הייתי ילדה, ביולוגית, אבל הייתי בן והרגשות שלי לגבי בנות היו רגשות נורמליים של בנים. לא הייתי הומו -- אבל נסה להסביר את זה למישהו בלי שהעיניים שלו או שלה יזגוגו. למרבה המזל, גדלתי במשק בית שלימד אותי שאני יכול לאהוב כל מי שאני רוצה וזה היה בסדר כי זה בסדר. כל אחד יכול לאהוב כל אחד ואין בזה שום דבר רע. למרבה המזל, אנשים פיתחו יותר הבנה של זה עם הזמן, אבל תמיד יהיו אנשים שחושבים אחרת וכולנו צריכים לקבל את זה. האם הם חשובים? כמובן שהם עושים זאת כי כולנו חשובים, באותה מידה; עם זאת, אנשים בורים נמצאים כאן כדי לעזור לנו ללמוד כיצד לתקשר טוב יותר; ניתן להגיע לכולם בנסיבות הנכונות ואני מצפה לקרבות לא פחות לניצחונות. כל עוד אתה מאושר, אתה בלתי ניתן להריסה. עם זאת, ידעתי שלהיות הומו זה לא דבר רע, אבל גם ידעתי שזה לא מתאר אותי. הייתי ילד סטרייט שאהב בנות וגם בזה אין שום דבר רע. פחדתי שיחשבו עליי אחרת. הפחד הכי משתק הגיע מאנשים שלא הבינו שאני ילד לכוד בגוף של ילדה ופשוט תייגו אותי משהו שאני לא. מזה באמת פחדתי. חווה איך משפחה אחת הגיבה כשהבת שלה אמרה שהיא בן. סרטי CNN מציגים את "Raising Ryland", סרט קצר שזמין בלעדית ב-CNN Digital ביום רביעי, 18 במרץ. לגלות שאני טרנסג'נדר היה רגע מופלא. סוף סוף מצאתי את המפתח שפתח את הכלוב שבו הייתי לכוד במשך 14 שנים, וזו הסיבה שאני קורא למסע הזה, "ההתעלות שלי". בתמיכת ההורים שלי, אני משתפת את הסיפור שלי. להשתחרר ולהיות בעלות על המיניות שלך זה משהו שאתה מוצא בתוך עצמך והוא מרהיב, אבל זה רק החלק הקטן ביותר של השיחה הטרנסג'נדרית הגדולה יותר. אני הולך מעבר לזה והמסע שלי הוא כזה שנוסע כל הזמן קדימה ולמעלה. אני לוקח את הגוף שנולדתי לתוכו והופך אותו לגוף שאני יודע שאני אמור להיות בו - הודות למשפחתי, לחברי, לד"ר ג'ו אולסון, לקבוצות התמיכה, למדע ולבסוף, לעצמי. . תראה, זו האירוניה, אני הייתי האדם הראשון ובאמת האדם היחיד שיכול לענות על השאלה "האם זה בן או ילדה" - לא הרופא, ההורים שלי, או כל מי שחושב שהם יודעים יותר טוב. זה הלקח, תנו לכל אחד מאיתנו להכתיב את הדרך שלו ולכבד את הבחירה של כל אחד. אני מבין שקל יותר לומר מאשר לעשות, אבל אם אתה קורא את זה ומוצא את עצמך פתוח לשיחה חדשה על מגדר, אני רואה בזה ניצחון עבור כולנו. למען האמת, אני הכי גאה בעצמי על האומץ למצוא את הדרך שלי ולהחזיק בה, להתחיל בגאווה את ההתעלות שלי ממישהו שלא הייתי - לאדם שתמיד ידעתי שאהפוך להיות. בין אם אני בן או בת, לבן או שחור, עשיר או עני, הומו או סטרייט, זה לגמרי לא רלוונטי. מה שבאמת חשוב הוא העובדה שאני אייברי וואלאס ותמיד ידעתי בדיוק מי אני. אני כאן כדי לחלוק את המסע שלי ובתקווה לעזור למישהו אחר לזהות את שלו.
אייברי וואלאס אומר שהוא ידע שהוא ילד מגיל שנתיים.
"ידעתי שלהיות הומו זה לא דבר רע, אבל גם ידעתי שזה לא מתאר אותי", אומר אייברי.
אנשים לועגים למה שהם לא מבינים, הוא אומר.