(CNN)The attack on Mark Lippert, the U.S. ambassador to South Korea, allegedly by a knife-wielding Korean progressive activist at a breakfast meeting in Seoul, was a rare and shocking reminder of the ongoing conflict that continues to divide the Korean Peninsula. Despite the ever-present backdrop of inter-Korean tensions, security in downtown Seoul is typically quite relaxed. But on Thursday morning local time, the alleged assailant, who has been tied to Korean nationalist and anti-U.S. protests, reportedly shouted his opposition to annual U.S.-South Korean joint military exercises and called for Korean reunification as he cut the ambassador on the face and hand with a 10-inch knife. This breakfast meeting with Lippert was taking place at a building directly across the street from the U.S. Embassy in Seoul.  And the scene was probably not too different from a similar breakfast meeting I attended with the ambassador at a downtown hotel only a week before the attack. Lippert moved freely without a security detail or security screenings at the entrance to the venue, and was accompanied by only one or two embassy staff.  Indeed, even since 9/11, it is relatively easy to enter most large buildings in downtown Seoul, and security procedures have been generally perfunctory. In part this is because direct confrontations between South Korean citizens and U.S. government representatives in South Korea have been rare, and violent political attacks are unusual. True, there have been periodic group protests against the U.S. military presence in South Korea or against U.S. policy. But these protests have generally been conducted peacefully, a far cry from the environment of the 1980s, when pro-democracy protesters against a then-authoritarian South Korean government attacked and burned U.S. government facilities. Yet although downtown Seoul has been relatively safe and public security has often been lax, violent attacks on public figures in South Korea are in fact not unprecedented. The attack on Lippert brings to mind a May 2006 attack by a knife-wielding assailant on Park Geun-hye, South Korea's current President, while she was campaigning in local elections in Daejeon. (Her calm demeanor despite receiving a facial laceration contributed to her reputation as a politician and future President who is cool in the midst of a crisis.) The attack on Park wasn't the only time the dangers inherent in South Korea's lax security environment  have been exposed: Back in 2008, a lone arsonist burned to the ground Seoul's unguarded Namdaemun, or South Gate, a South Korean cultural treasure. And of course, there is the backdrop of the ongoing inter-Korean confrontation, which plays out within Korean democracy in the form of a bitter confrontation between progressive and conservative factions.  There is speculation that some members of South Korea's progressive movement have ties with North Korea, and some of them have allegedly been somewhat willing to foment violence to stir up conflict within South Korean society. Most recently, some members of South Korea's left-leaning United Progressive Party, which had won seats in South Korea's National Assembly, were disbarred and convicted of plotting a violent insurrection, leading to the dissolution of the party itself. And while this hard-core group represents a fringe element within South Korean society, it still remains active in part due to North Korean ideological and financial support. All this said, the overwhelming initial Korean public response to the attack on Lippert has been one of outrage, condemnation and sympathy. Indeed, far from revealing gaps in the U.S.-South Korea alliance or fomenting discord over whether joint military exercises should move forward, the incident is likely to strengthen South Korean feelings of support for the alliance with the United States. Still, the incident also serves as a reminder that even in the most seemingly safe and pro-American environments around the world, there is a risk that some zealous critics of U.S. policy may resort to violence against official U.S. representatives overseas. And that's especially so in regions such as the Korean Peninsula, where longstanding tensions still cast a shadow over security considerations.
Mark Lippert, U.S. ambassador to South Korea, was attacked in Seoul .
Scott Snyder: Attacks on public figures in South Korea not unprecedented .
(CNN) המתקפה על מארק ליפרט, שגריר ארה"ב בדרום קוריאה, לכאורה על ידי פעיל פרוגרסיבי קוריאני אוחז בסכין בפגישת ארוחת בוקר בסיאול, הייתה תזכורת נדירה ומזעזעת לסכסוך המתמשך שממשיך לפלג את חצי האי הקוריאני. למרות הרקע הקיים תמיד של המתיחות הבין-קוריאנית, האבטחה במרכז העיר סיאול בדרך כלל רגועה למדי. אבל ביום חמישי בבוקר שעון מקומי, התוקף לכאורה, שהיה קשור לאומן קוריאני ואנטי-ארה"ב. על פי הדיווחים, צעק את התנגדותו לתרגילים צבאיים משותפים שנתיים של ארה"ב ודרום קוריאה וקרא לאיחוד מחדש של קוריאה תוך שהוא חתך את השגריר בפניו ובידו בסכין בגודל 10 אינץ'. פגישת ארוחת הבוקר הזו עם ליפרט התקיימה בבניין ממש מול שגרירות ארה"ב בסיאול. והסצנה כנראה לא הייתה שונה מדי מפגישת ארוחת בוקר דומה שהשתתפתי בה עם השגריר במלון במרכז העיר רק שבוע לפני הפיגוע. ליפרט נע בחופשיות ללא פרט ביטחוני או בדיקות ביטחוניות בכניסה למקום, והיה מלווה בצוות שגרירות אחד או שניים בלבד. ואכן, אפילו מאז ה-11 בספטמבר, קל יחסית להיכנס לרוב הבניינים הגדולים במרכז העיר סיאול, ונהלי האבטחה היו בדרך כלל סתמיים. בין השאר, הסיבה לכך היא שעימותים ישירים בין אזרחי דרום קוריאה לבין נציגי ממשלת ארה"ב בדרום קוריאה היו נדירים, והתקפות פוליטיות אלימות הן יוצאות דופן. נכון, היו הפגנות קבוצתיות תקופתיות נגד הנוכחות הצבאית של ארה"ב בדרום קוריאה או נגד מדיניות ארה"ב. אבל ההפגנות הללו התנהלו בדרך כלל בשלום, רחוק מאוד מהסביבה של שנות ה-80, כאשר מפגינים פרו-דמוקרטיים נגד ממשלת דרום קוריאה הסמוכה דאז תקפו ושרפו מתקנים של ממשלת ארה"ב. עם זאת, למרות שמרכז העיר סיאול היה בטוח יחסית וביטחון הציבור היה לעתים קרובות רופף, התקפות אלימות על אישי ציבור בדרום קוריאה הן למעשה לא חסרות תקדים. המתקפה על ליפרט מזכירה במאי 2006 מתקפה של תוקף אוחז בסכין בפארק ג'ון-היי, נשיאה הנוכחי של דרום קוריאה, בזמן שהיא ניהלה קמפיין בבחירות המקומיות בדאג'ון. (התנהגותה השלווה על אף שספגה פצע בפנים תרמה למוניטין שלה כפוליטיקאית ונשיאה לעתיד, בקרירה בעיצומו של משבר.) ההתקפה על פארק לא הייתה הפעם היחידה שהסכנות הגלומות בסביבת הביטחון הרופפת של דרום קוריאה נחשף: עוד בשנת 2008, מצית בודד שרף עד היסוד את נמדאמון הבלתי נשמר של סיאול, או השער הדרומי, אוצר תרבות דרום קוריאני. וכמובן, יש את הרקע של העימות הבין-קוריאני המתמשך, שמתחולל בתוך הדמוקרטיה הקוריאנית בצורה של עימות מר בין פלגים פרוגרסיביים ושמרנים. יש ספקולציות שלחלק מחברי התנועה הפרוגרסיבית של דרום קוריאה יש קשרים עם צפון קוריאה, וחלקם היו מוכנים לעורר אלימות כדי לעורר סכסוך בחברה הדרום קוריאנית. לאחרונה, חלק מחברי המפלגה הפרוגרסיבית המאוחדת הנוטה לשמאל של דרום קוריאה, שזכתה במושבים באסיפה הלאומית של דרום קוריאה, נדחו והורשעו בתכנון התקוממות אלימה, שהובילה לפירוק המפלגה עצמה. ולמרות שקבוצה קשה זו מייצגת מרכיב שוליים בחברה הדרום קוריאנית, היא עדיין נשארת פעילה בין היתר בשל תמיכה אידיאולוגית ופיננסית של צפון קוריאה. כל זה נאמר, התגובה הציבורית הקוריאנית הראשונית הסוחפת למתקפה על ליפרט הייתה של זעם, גינוי ואהדה. ואכן, רחוק מלחשוף פערים בברית ארה"ב-דרום קוריאה או לעורר מחלוקת בשאלה האם יש להתקדם בתרגילים צבאיים משותפים, התקרית עשויה לחזק את תחושות התמיכה של דרום קוריאה בברית עם ארצות הברית. ובכל זאת, התקרית משמשת גם כתזכורת לכך שאפילו בסביבות הבטוחות והפרו-אמריקאיות לכאורה ברחבי העולם, קיים סיכון שכמה מבקרים קנאים של מדיניות ארה"ב יפנו לאלימות נגד נציגים רשמיים של ארה"ב מעבר לים. וזה במיוחד כך באזורים כמו חצי האי הקוריאני, שבהם מתחים ארוכי שנים עדיין מטילים צל על שיקולי ביטחון.
מארק ליפרט, שגריר ארה"ב בדרום קוריאה, הותקף בסיאול.
סקוט סניידר: התקפות על אישי ציבור בדרום קוריאה לא חסרות תקדים.