(CNN)Imagine sitting on a dusty, busy street in New Delhi, crowded with vendors and people running quickly about the market. A woman's lapis-colored sari swishes past you in the golden-colored dusk. You've been here since morning. A tourist extends a hand with a crumpled paper bill. You try to lift your hand to accept, but you can't. The muscles are paralyzed, and your mind can't command them to move. You use your knee to balance your arm and grasp the rupee. Then you use your foot to pick up your bag and head home for the day. This is everyday life for Bipin Kumar. Kumar, known as BK, contracted polio as a child, and he has learned to adapt to how he moves and lives. Kumar has no brothers or father to provide for him, so he moved to New Delhi 10 years ago to pursue the only means of income he could -- begging on the streets. Photographer Elena del Estal was in India last year when the World Health Organization announced that polio had officially been eradicated from the country. It had been exactly three years since the last contracted case. Del Estal was fascinated by this. She couldn't help but wonder about those already living with the crippling effects of this horrible disease. She traveled to a small village near Kolkata to meet a little girl who was India's last case of polio. This gave her the inspiration to begin a long-term project on those suffering in a country that's now "polio-free." First she met a boy named Dharmender who lived in Uttar Pradesh, a state in northern India. Even though his village was poor, his family took good care of him. Del Estal spent time with him and accompanied him during a surgical procedure in New Delhi. She said that while Dharmender is very fortunate to have the opportunity for surgery, he will still never have a "normal" life. "His daily life is hard. ... Everybody around him was working and having a family, and he cannot have this," Del Estal said. "So on one hand, it's (a) hard situation, and on the other hand, it's easier than the other boy I met." She's speaking of Kumar, the young man who moved to New Delhi to support himself and his elderly mother back home in a village up north. Del Estal first met Kumar when she was wrapping up the first segment of her project. From the beginning, she said, he was very trusting, allowing her into his daily life. Del Estal was intent on capturing an authentic portrayal of Kumar's life -- the everyday logistics of moving through a city without one's limbs at command. She said she was amazed at how adept he was at maneuvering his world. He could carry notebooks with his neck, grasp a pencil in between his clutched fingers, smoke a cigarette using his feet and prop his arms on his knees to move them forward. Social media . Follow @CNNPhotos on Twitter to join the conversation about photography. Between the two of them -- Del Estal speaking a little Hindi and Kumar speaking a little English -- they wove a patchwork language of friendship and understanding. Kumar told her of his love interest -- a girl who had feelings for him as well -- but her parents would never allow their union. Del Estal said that while Kumar wants a job, employment is next to impossible for someone in his condition. But his spirit is tenacious. He knows how to read and write and he is skilled at taking care of himself. Before heading to the main bazaar in New Delhi every day, he washes and dresses himself. There are no days off for him. As shops open and tourists fumble through a foreign world in flip-flops and Bermuda shorts, Kumar positions himself in a visible location and smiles and greets everyone who passes with, "Namaste." Del Estal has been so impacted by his friendship that she said her next plans are to do a project on his life. "I want to go to his village to meet his mother and keep taking pictures about his life because he is such a beautiful person," she said. "It's such a sad (circumstance) yet amazing life. I want to keep documenting his (story)." Elena del Estal is a Spanish photographer based in India.
In March of last year, it was announced that polio had been eradicated in India .
Photographer Elena del Estal couldn't help but wonder about those already living with the disease .
(CNN) דמיינו לעצמכם יושבים ברחוב מאובק ועמוס בניו דלהי, עמוס בספקים ובאנשים שרצים במהירות בשוק. סארי בצבע לפיס של אישה חולף על פניך בדמדומים בצבע זהוב. אתה כאן מהבוקר. תייר מושיט יד עם שטר נייר מקומט. אתה מנסה להרים את היד כדי לקבל, אבל אתה לא יכול. השרירים משותקים, והמוח שלך לא יכול לצוות עליהם לזוז. אתה משתמש בברך כדי לאזן את זרועך ולאחוז ברופי. ואז אתה משתמש ברגל שלך כדי לאסוף את התיק שלך ולצאת הביתה לאותו היום. אלו חיי היומיום של ביפין קומאר. קומאר, המכונה BK, חלה בפוליו בילדותו, והוא למד להסתגל לאופן שבו הוא זז וחי. לקומאר אין אחים או אב שיפרנסו אותו, אז הוא עבר לניו דלהי לפני 10 שנים כדי לרדוף אחר אמצעי ההכנסה היחיד שהוא יכול - להתחנן ברחובות. הצלמת אלנה דל אסטל הייתה בהודו בשנה שעברה כאשר ארגון הבריאות העולמי הודיע ​​כי הפוליו הושמד רשמית מהמדינה. עברו בדיוק שלוש שנים מאז המקרה האחרון שבו נדבק. דל אסטל היה מוקסם מכך. היא לא יכלה שלא לתהות על אלה שכבר חיים עם ההשפעות המשתקות של המחלה הנוראה הזו. היא נסעה לכפר קטן ליד קולקטה כדי לפגוש ילדה קטנה שהייתה המקרה האחרון של הודו של פוליו. זה נתן לה את ההשראה להתחיל בפרויקט ארוך טווח על הסובלים במדינה שכעת היא "נטולת פוליו". תחילה היא פגשה ילד בשם דהרמנדר שחי באוטר פראדש, מדינה בצפון הודו. למרות שהכפר שלו היה עני, משפחתו טיפלה בו היטב. דל אסטל בילה איתו וליווה אותו במהלך הליך כירורגי בניו דלהי. היא אמרה שבעוד לדהרמנדר יש מזל שיש לו את ההזדמנות לניתוח, עדיין לא יהיו לו חיים "נורמליים". "חיי היומיום שלו קשים... כולם סביבו עבדו והיו לו משפחה, והוא לא יכול לקבל את זה", אמר דל אסטל. "אז מצד אחד, זה (א) מצב קשה, ומצד שני, זה יותר קל מהילד השני שפגשתי." היא מדברת על קומאר, הצעיר שעבר לניו דלהי כדי לפרנס את עצמו ואת אמו הקשישה בביתו בכפר בצפון. דל אסטל פגשה לראשונה את קומאר כשהיא סיימה את הקטע הראשון של הפרויקט שלה. מההתחלה, היא אמרה, הוא היה מאוד בוטח, ואפשר לה להיכנס לחיי היומיום שלו. דל אסטל התכוון לתפוס תיאור אותנטי של חייו של קומאר - הלוגיסטיקה היומיומית של מעבר בעיר ללא איבריו בפקודה. היא אמרה שהיא נדהמה עד כמה הוא מיומן בתמרון עולמו. הוא יכול היה לשאת מחברות בצווארו, לתפוס עיפרון בין אצבעותיו האחוזות, לעשן סיגריה באמצעות רגליו ולהניח את זרועותיו על ברכיו כדי להזיז אותן קדימה. מדיה חברתית . עקוב אחר @CNNPhotos בטוויטר כדי להצטרף לשיחה על צילום. בין שניהם - דל אסטל מדבר קצת הינדי וקומר מדבר קצת אנגלית - הם טוו שפת טלאים של ידידות והבנה. קומאר סיפר לה על עניין האהבה שלו - נערה שהיו לה גם רגשות כלפיו - אבל הוריה לעולם לא יאפשרו את האיחוד שלהם. דל אסטל אמר שבעוד קומאר רוצה עבודה, תעסוקה כמעט בלתי אפשרית עבור מישהו במצבו. אבל רוחו עיקשת. הוא יודע לקרוא ולכתוב והוא מיומן בטיפול בעצמו. לפני שהוא הולך לבזאר המרכזי בניו דלהי כל יום, הוא מתרחץ ומתלבש בעצמו. אין לו ימי חופש. כשחנויות נפתחות ותיירים מפשפשים בעולם זר בכפכפים ובמכנסי ברמודה, קומאר מתמקם במיקום גלוי ומחייך ומברך את כל מי שעובר עם "נמסטה". דל אסטל הושפעה כל כך מהידידות שלו שהיא אמרה שהתוכניות הבאות שלה הן לעשות פרויקט על חייו. "אני רוצה ללכת לכפר שלו לפגוש את אמא שלו ולהמשיך לצלם תמונות על חייו כי הוא אדם כל כך יפה", אמרה. "אלה חיים כל כך עצובים (נסיבות) אך מדהימים. אני רוצה להמשיך לתעד את (הסיפור) שלו." אלנה דל אסטל היא צלמת ספרדית שבסיסה בהודו.
במרץ אשתקד, הוכרז כי הפוליו הושמד בהודו.
הצלמת אלנה דל אסטל לא יכלה שלא לתהות על אלו שכבר חיים עם המחלה.