Imagine playing a game of Pictionary with a group of Oxford University students who are unable to recognise the Taj Mahal, the Pyramids or the Eiffel Tower. Welcome to the parallel universe of North Korea, where some of the hermit kingdom's brightest young minds have a lack of worldly knowledge which would shame a Western primary school student. In 2011 writer and journalist Suki Kim went undercover for two terms teaching English at the Pyongyang University of Science and Technology, just outside the capital of the world's most secretive country. Scroll down for video . Suki Kim (left), arrived for her first term in North Korea in July 2011 and left at the end of her second shortly after the country's Dear Leader, Kim Jong-Il (right), died in December of that year . Students at the Pyongyang University of Science and Technology doing their mandatory morning exercises . Miss Kim taking a class. One student once asked her if it was true everyone in the world spoke Korean. Portraits of Kim Il-Sung and Kim Jong-Il hang on the wall above the blackboard . Posing as one of the Christian missionaries running the facility, Miss Kim spent months secretly documenting her experiences for a book, 'Without You, There Is No Us: My secret life teaching the sons of North Korea's elite'. The 270 boys aged 19-20 were the offspring of some of the regime's most loyal citizens - some of the few allowed to live in the capital outside of which the vast majority are stuck in grinding poverty in the countryside. Their new teacher was getting up at 5am every day to write-up notes she had taken on her experiences, making sure she copied everything to five USB sticks and left nothing on her laptop which could be spied on by her hosts. If Miss Kim, then aged 40, had been caught, she risked being branded a spy and being thrown in one of North Korea's gulags, or forced labour camps, where 120,000 political prisoners are thought to be held. Every piece of material for every lesson had to be submitted and approved for use by a shadowy group known as the 'counterparts' - North Korean staff overseeing the lessons of the foreign teachers who had been brought in. Students on a cold and snowy day after an exam, with the Kimilsungism Study Hall in the background . Miss Kim wrote her book (left) after months of secret note-taking. The Juche Tower in Pyongyang (right) An enclosed walkway that connects all buildings at the PUST campus, including the classroom building on the left. A Pyongyang smokestack belches fumes in the distance . By Miss Kim's second week the counterparts had approved various games, including trivia contents, spelling competitions and Pictionary. And yet, for North Korea's best and brightest, 'photos of the United Nations, the Taj Mahal and the Great Pyramids of Giza elicited only blank expressions'. They knew about Bill Gates from their previous universities, but had no idea how Mark Zuckerberg and the website he created, Facebook, had revolutionised the way the rest of the world communicated. Miss Kim wrote: 'A few guessed the names of the Eiffel Tower and Stonehenge, but only after much hemming and hawing. 'Hardly anyone knew what country had first landed men on the moon, despite the fact that they were science and technology majors. 'Asked what year computers had been invented, most had no idea; it was only after much consultation that one team ventured a guess: 1870.' Miss Kim told MailOnline: 'In a way, why would they know? They have never been taught about the outside world. Three uniformed students on guard duty outside the IT building. The sign reads: 'The Sun of the 21st Century, General Kim Jong-Il' Students on sports day with the Forever Tower to the right, on which is inscribed 'Our Great Leaser is Always With Us' Students often watched from their dormitory windows while Miss Kim practiced playing basketball below . 'They didn't even know about the existence of the internet. There is only one TV channel about the Great Leader and one newspaper about the Great Leader [North Koreans' term for Kim Il-Sung, the country's founder and first leader, who is considered to be immortal and the country's 'Eternal President']. 'But on another level they were the elite. If any of them did know more the fear and the consequences of being exposed were so great they never let it be known.' One student asked Miss Kim if it were true that everyone in the world spoke Korean, as it was 'so superior that they spoke it in England, China and America.' Many of the boy's families lived as little as 10 minutes drive away in Pyongyang, but they were hardly ever allowed to see them or have any contact at all during term time. One student's father stopped by the campus to see him but was turned away and all he could do was leave a note. Another was late for lunch one day because his mother had come to the gate with rice cakes and roast chicken as it was his birthday. Miss Kim wrote: 'He was an only child, and she wept during their twenty-minute meeting, so he told her, "If you keep crying, I am going to go back inside." 'He was laughing as he said this before his friends, but his eyes watered.' Miss Kim in the classroom with the lyrics of a North Korean song which she translated with her students . Eating instant ramen outside the Seventh Pyongyang Autumn International Trade Fair on a rare outing . All the students wore lapel pins featuring the face of Kim Il-Sung. Even during the bitterly cold winter months, groups of six students at a time dressed in martial uniforms were expected to stand guard all night outside the campus's hulking grey Kimilsungism Study Hall. It is where they went to study Juche, Kim Il-Sung's pseudo philosophy of self reliance, and many performed such duties outside similar halls in the areas they grew up in since they were teenagers. Miss Kim is unnerved by the extent to which her students lied, be it about the myriad achievements of Kim Jong-Il, the country's 'Dear Leader' at the time, or what they had been up to that morning. She said: 'It's a whole world of lies. Coming from a world where everything is a lie in some ways it's just been ingrained but they also lie because they are constantly being watched. 'The system has an absolute hold. They lie to protect the system from the outside and also out of fear. 'They were lovely at the same time and also very sincere but their system is a system built on lies.' A highlight of Miss Kim's time at PUST was when she fought successfully so that one of her classes could watch Harry Potter and the Prisoner of Azkaban. Students taking part in their final exam. One class was ecstatic at being allowed to watch Harry Potter . The sign on this building in the capital reads 'We are happy'. Downtown Pyongyang was only around 10 minutes drive from PUST, but students were never allowed out to visit their families during term time . She said: 'They loved it. Most of them had never seen a Western film. They related to Hermione and Ron and saw that they were "just like us; in school like us; with homework to do like us". 'That I found very moving. They were never allowed to see the outside world and be exposed to a world that isn't about the Great Leader . 'It was probably the first time they related to Western people in a normal way.' But Miss Kim does not see much hope for the international pariah state opening up to the world any time soon, given what she saw of its system. She said: 'I hope that things will open up even a tiny bit so the boys would be able to find out about my book - that's my biggest wish. 'But I am not that hopeful for real change because the amount of control I saw there was so absolute and so brutal, with no mercy. 'I thought the elites had it a better than everyone else. On the other hand they may have a had a bit more food and a bit more electricity but no one is spared in North Korea from the control of the military dictatorship. 'They are never allowed to move about freely in the country or exchange information. I don't see how they can rise up. 'I think change has to come from the outside somehow because I don't know what they can do from the inside. 'I really loved them and it broke my heart to see them living in that way, in that place. 'It was really a gulag, nothing else. It is the most inhuman thing, controlling people with fear.' 'Without You, There is No Us' by Suki Kim is published by Rider Books, priced £8.99 .
Suki Kim, a Korean-American journalist, taught for two terms at Pyongyang University of Technology while pretending to be a Christian missionary .
Would rise at 5am to take notes for her book ‘Without You, There Is No Us’, keeping everything on USB sticks so she would not be discovered .
The 270 boys at PUST were the country's brightest but had no idea what Facebook is and can’t recognise the Taj Mahal or the Eiffel Tower .
They wear lapel pins of the country’s founding president, Kim Il-Sung, and must guard his sacred ‘study hall’ overnight even in the freezing cold .
A viewing of ‘Harry Potter and the Prisoner of Azkaban’ is such a novelty as they are 'never exposed to a world that isn't about the Great Leader'
דמיינו לעצמכם משחק של Pictionary עם קבוצה של סטודנטים מאוניברסיטת אוקספורד שאינם מסוגלים לזהות את הטאג' מאהל, הפירמידות או מגדל אייפל. ברוכים הבאים ליקום המקביל של צפון קוריאה, שבו לחלק מהמוחות הצעירים והמבריקים ביותר של ממלכת הנזירים יש חוסר בידע עולמי שיבייש תלמיד מערבי בבית ספר יסודי. בשנת 2011 הסופרת והעיתונאית סוקי קים עברה סמוי במשך שתי קדנציות בהוראת אנגלית באוניברסיטת פיונגיאנג למדע וטכנולוגיה, ממש מחוץ לבירת המדינה החשאית ביותר בעולם. גלול למטה לסרטון. סוקי קים (משמאל), הגיעה לקדנציה הראשונה שלה בצפון קוריאה ביולי 2011 ועזבה בתום תקופתה השנייה זמן קצר לאחר שהמנהיג היקר של המדינה, קים ג'ונג-איל (מימין), מת בדצמבר אותה שנה. סטודנטים באוניברסיטת פיונגיאנג למדע וטכנולוגיה עושים את תרגילי הבוקר החובה שלהם . מיס קים לומדת. תלמיד אחד שאל אותה פעם אם זה נכון שכולם בעולם מדברים קוריאנית. דיוקנאות של קים איל-סונג וקים ג'ונג-איל תלויים על הקיר מעל הלוח. כשהיא מתחזה לאחת המיסיונרים הנוצרים המנהלים את המתקן, מיס קים בילתה חודשים בתיעוד בסתר את חוויותיה עבור ספר, 'בלעדייך, אין אותנו: החיים הסודיים שלי מלמדים את בני האליטה של ​​צפון קוריאה'. 270 הנערים בגילאי 19-20 היו צאצאים של כמה מהאזרחים הנאמנים ביותר של המשטר - כמה מהבודדים שהורשו לחיות בבירה שמחוץ לה הרוב המכריע תקוע בעוני החריף באזורים הכפריים. המורה החדשה שלהם קמה ב-5 בבוקר כל יום כדי לרשום הערות שהיא לקחה על חוויותיה, לוודא שהיא העתקה הכל לחמישה מקלות USB ולא השאירה שום דבר על המחשב הנייד שלה שיכול להיות מרגל על ​​ידי המארחים שלה. אם מיס קים, אז בת 40, הייתה נתפסת, היא הסתכנת בסימן מרגל ובהשלכה לאחד מהגולאגים של קוריאה הצפונית, או מחנות עבודת כפייה, שבהם מוחזקים כ-120,000 אסירים פוליטיים. כל פיסת חומר לכל שיעור הייתה צריכה להיות מוגשת ולאשר לשימוש על ידי קבוצה צללית הידועה בשם 'העמיתים' - צוות צפון קוריאני מפקח על שיעורי המורים הזרים שהובאו. תלמידים ביום קר ומושלג לאחר מכן בחינה, עם אולם הלימוד של קימילסונגיזם ברקע. מיס קים כתבה את ספרה (משמאל) לאחר חודשים של רישום פתקים סודי. מגדל הג'וצ'ה בפיונגיאנג (מימין) שביל סגור המחבר את כל המבנים בקמפוס PUST, כולל בניין הכיתה משמאל. ערימה של פיונגיאנג גיהקת אדים מרחוק. בשבוע השני של מיס קים אישרו עמיתיהם משחקים שונים, כולל תכני טריוויה, תחרויות איות ופיctionary. ועדיין, למיטב והבהיר ביותר של צפון קוריאה, "תצלומי האו"ם, הטאג' מאהל והפירמידות הגדולות של גיזה העלו רק הבעות ריקות". הם ידעו על ביל גייטס מהאוניברסיטאות הקודמות שלהם, אבל לא הבינו איך מארק צוקרברג והאתר שיצר, פייסבוק, חוללו מהפכה באופן שבו שאר העולם מתקשר. מיס קים כתבה: "כמה ניחשו את השמות של מגדל אייפל וסטונהנג', אבל רק אחרי הרבה כיפלה והיכרות. "אף אחד כמעט לא ידע איזו מדינה הנחיתה לראשונה אנשים על הירח, למרות העובדה שהם היו מקצוענים במדע וטכנולוגיה. ״ששאלו באיזו שנה הומצאו מחשבים, לרובם לא היה מושג; רק לאחר התייעצות רבה, צוות אחד העז לנחש: 1870'. מיס קים אמרה ל-MailOnline: 'במובן מסוים, למה שהם ידעו? מעולם לא לימדו אותם על העולם החיצון. שלושה תלמידים במדים בשמירה מחוץ לבניין ה-IT. על השלט כתוב: 'השמש של המאה ה-21, גנרל קים ג'ונג-איל' סטודנטים ביום ספורט עם מגדל Forever מימין, עליו רשום 'החכיר הגדול שלנו תמיד איתנו' סטודנטים צפו לעתים קרובות מחלונות המעונות שלהם. בעוד העלמה קים התאמנה לשחק כדורסל למטה. "הם אפילו לא ידעו על קיומו של האינטרנט. יש רק ערוץ טלוויזיה אחד על המנהיג הגדול ועיתון אחד על המנהיג הגדול [המונח של צפון קוריאנים לקים איל-סונג, מייסד המדינה והמנהיג הראשון, הנחשב לאלמוות ו'הנשיא הנצחי' של המדינה]. ״אבל ברמה אחרת הם היו האליטה. אם מישהו מהם כן ידע יותר, הפחד וההשלכות של החשיפה היו כה גדולות, הם מעולם לא נתנו לזה לדעת״. תלמיד אחד שאל את מיס קים אם זה נכון שכולם בעולם מדברים קוריאנית, שכן זה היה 'כל כך מעולה שהם דיברו את זה באנגליה, סין ואמריקה'. רבות ממשפחותיו של הילד התגוררו במרחק של 10 דקות נסיעה משם בפיונגיאנג, אך כמעט ולא הורשו להם לראות אותם או ליצור קשר בכלל במהלך תקופת הקדנציה. אביו של סטודנט אחד עצר ליד הקמפוס לראות אותו, אבל הוא נדחה וכל מה שהוא יכול לעשות זה להשאיר פתק. אחד אחר איחר לארוחת צהריים יום אחד כי אמו הגיעה לשער עם עוגות אורז ועוף צלוי מכיוון שהיה יום הולדתו. מיס קים כתבה: 'הוא היה בן יחיד, והיא בכתה במהלך פגישתם בת עשרים דקות, אז הוא אמר לה, "אם תמשיך לבכות, אני הולך לחזור פנימה." 'הוא צחק כשאמר את זה לפני חבריו, אבל העיניים שלו דמעו'. מיס קים בכיתה עם מילים של שיר צפון קוריאני שתרגמה עם תלמידיה. לאכול ראמן מיידי מחוץ ליריד הסחר הבינלאומי השביעי של פיונגיאנג הסתיו בטיול נדיר. כל התלמידים ענדו סיכות דש עם פניה של קים איל-סונג. אפילו במהלך חודשי החורף הקרים, קבוצות של שישה סטודנטים בכל פעם לבושים מדי לחימה היו צפויים לעמוד על המשמר כל הלילה מחוץ לאולם הלימוד הקימילסונגיזם האפור של הקמפוס. לשם הם הלכו ללמוד את ג'וצ'ה, הפילוסופיה הפסבדו של קים איל-סונג של הסתמכות עצמית, ורבים ביצעו תפקידים כאלה מחוץ לאולמות דומים באזורים שבהם גדלו מאז היותם נערים. מיס קים מוטרדת מהמידה שבה תלמידיה שיקרו, בין אם זה לגבי שלל הישגיו של קים ג'ונג-איל, 'המנהיג היקר' של המדינה באותה תקופה, או מה שהם עשו באותו בוקר. היא אמרה: 'זה עולם שלם של שקרים. בא מעולם שבו הכל שקר במובנים מסוימים זה פשוט הוטבע אבל הם גם משקרים כי כל הזמן צופים בהם. ״למערכת יש אחיזה מוחלטת. הם משקרים כדי להגן על המערכת מבחוץ וגם מתוך פחד. 'הם היו מקסימים באותו הזמן וגם מאוד כנים אבל המערכת שלהם היא מערכת הבנויה על שקרים'. גולת הכותרת בתקופתה של מיס קים ב-PUST הייתה כשהיא נלחמה בהצלחה כדי שאחד מהשיעורים שלה יוכל לצפות בהארי פוטר והאסיר מאזקבאן. סטודנטים המשתתפים בבחינת הגמר שלהם. שיעור אחד היה נלהב מכך שניתן היה לצפות בהארי פוטר. השלט על הבניין הזה בבירה כתוב 'אנחנו מאושרים'. מרכז העיר פיונגיאנג היה רק ​​כ-10 דקות נסיעה מ-PUST, אבל לא הורשו לסטודנטים לצאת לבקר את משפחותיהם במהלך תקופת הקדנציה. היא אמרה: 'הם אהבו את זה. רובם מעולם לא ראו סרט מערבון. הם התחברו להרמיוני ורון וראו שהם "בדיוק כמונו; בבית הספר כמונו; עם שיעורי בית לעשות כמונו". ״זה מאוד מרגש לי. מעולם לא הורשו להם לראות את העולם החיצון ולהיחשף לעולם שאינו עוסק במנהיג הגדול. 'זו כנראה הייתה הפעם הראשונה שהם התייחסו לאנשים מערביים בצורה נורמלית'. אבל מיס קים לא רואה הרבה תקווה למדינת הפריה הבינלאומית שתיפתח לעולם בקרוב, בהתחשב במה שראתה מהמערכת שלה. היא אמרה: 'אני מקווה שהדברים ייפתחו אפילו במעט כדי שהבנים יוכלו לגלות על הספר שלי - זו המשאלה הכי גדולה שלי. "אבל אני לא כל כך מלא תקווה לשינוי אמיתי כי כמות השליטה שראיתי שם הייתה כל כך מוחלטת וכל כך אכזרית, ללא רחמים. "חשבתי שלאליטות זה יותר טוב מכולם. מצד שני אולי היה להם קצת יותר אוכל וקצת יותר חשמל אבל אף אחד לא נחסך בצפון קוריאה מהשליטה של ​​הדיקטטורה הצבאית. "אף פעם לא נותנים להם לנוע בחופשיות בארץ או להחליף מידע. אני לא רואה איך הם יכולים להתרומם. ״אני חושב ששינוי חייב להגיע מבחוץ איכשהו כי אני לא יודע מה הם יכולים לעשות מבפנים. ״ממש אהבתי אותם ושבר לי את הלב לראות אותם חיים בצורה כזו, במקום הזה. ״זה היה באמת גולאג, שום דבר אחר. זה הדבר הכי לא אנושי, לשלוט באנשים עם פחד״. 'בלעדייך, אין אותנו' מאת סוקי קים יוצא לאור בהוצאת Rider Books, במחיר של 8.99 פאונד.
סוקי קים, עיתונאית קוריאנית-אמריקאית, לימדה במשך שתי קדנציות באוניברסיטה הטכנולוגית של פיונגיאנג תוך שהיא מעמידה פנים שהיא מיסיונר נוצרי.
הייתה קמה ב-5 בבוקר לרשום הערות לספר שלה 'בלעדייך אין אותנו', שומרת הכל על מקלות USB כדי שלא יגלו אותה.
270 הבנים ב-PUST היו המבריקים במדינה, אבל לא ידעו מה זה פייסבוק ואינם יכולים לזהות את הטאג' מאהל או מגדל אייפל.
הם עונדים סיכות דש של הנשיא המייסד של המדינה, קים איל-סונג, וחייבים לשמור על 'אולם הלימודים' הקדוש שלו בן לילה אפילו בקור המקפיא.
צפייה ב"הארי פוטר והאסיר מאזקבאן" היא חידוש שכזה, שכן הם "לעולם לא נחשפים לעולם שאינו עוסק במנהיג הגדול"