(CNN)They were not-so-affectionately dubbed the "bed-wetters" by then-Obama senior adviser David Plouffe. The definition: Democrats who run to the hills every time there's a bump in the road. The Chicken Littles. The woe-is-us crowd. Well, they're at it again. Not surprisingly, it's because of the Hillary Clinton email brouhaha, an unforced error that is now ricocheting around the political world. And the home team stands in place, just watching, somewhat stunned. But Democrats don't actually have the luxury of standing by and seeing how this all plays out. Hillary Clinton is their candidate; their putative nominee. "Their only viable plan is to make her the best candidate possible," says one senior Democratic strategist. "And from time to time, this may require an intervention." Now might be a good time. But while the anxious Democrats shake their heads about the state of affairs — and the lack of serious alternatives in the presidential lineup — they might do well to look at themselves. Over the past six years, there's been a sharp structural decline of elected Democrats everywhere below the presidential level. Sure, we all know about how the Republicans regained control of the Senate in 2014, but what about the fact that blue-state governors fell like tent poles? Or that GOP governors now outnumber the Democrats by almost two-to-one, 31 to 18. Or that Republicans have complete control of nearly three times as many state legislatures as the Democrats, 30 to 11. And down the ballot, Democrats under Obama have lost more than 900 state legislative seats: the worst showing of any modern president. That's eye-popping. So, the conventional judgment that the Clinton behemoth is just too big — too well funded, too well supported, too historic — all helps account for the paucity of alternatives, to be sure. But there's much, much more to it than the phenom of Bigfoot Hillary. It's the phenom of Barack Obama, too — and the very strong counterforces he's generated around the country. The gains at the presidential level have not been cost-free: The country is polarized, the Democrats are often on defense and they're losing ground. One result: a thin presidential bench, which is painfully evident. Clinton asks State to release emails: What you need to know . And if you take a peek at those blue-state governors who might be president, consider this: At 76, Jerry Brown, an able leader, is probably past his sell-by date for a presidential bid. New York Gov. Andrew Cuomo has made very few moves to raise his national profile. And Democratic governors are very thin on the ground in the heartland. Any time you have Republicans winning the gubernatorial races in Massachusetts, Illinois and Maryland, Democrats should pay attention. As has been the case with other presidents, for Obama party-building has not been on top of the agenda. But it shows. And so when Hillary Clinton runs into some trouble, the Democrats ought to worry. The Republicans have a deep and varied field; the Democrats have one real horse in the race no matter how much she stumbles out of the gate. Speaking of Hillary Clinton, part of the problem right now is situational. Those Democrats who want to defend her say there's a problem -- they're not quite sure what they're defending, because they're not sure exactly what happened, or why. In other words, the wagons are circled, but the surrogates are left outside. Next, while Team Clinton may have considered the upside of waiting to announce her candidacy (Why not let the GOP battle it out? No need to give the GOP early target practice?), the downside is now obvious: How do you mount a defense with no real or organized apparatus to respond? If you're out there making personal appearances, it looks odd to ignore the elephant in the room. No matter how much you tweet about it. Clinton's stumbles fuel Democratic critics . Bottom line, there is no organized pushback and there is no Plan B. (OK, Jim Webb, Martin O'Malley and Bernie Sanders, we know who you are, and that you're probably running, but still.) Or at least no Big Plan B. The pre-presidential league on the Democratic side is not exactly overflowing with big-time candidates. (Unless you think Vice President Joe Biden is running or Secretary of State John Kerry is running, which they likely are not. Same for Massachusetts Sen. Elizabeth Warren.) So "bed-wetters," beware. The truth is simple: Your job is to defend Hillary Clinton, not to bury her. Yes, it can be hard. Even annoying. But think about it this way: If you don't, her problems become your own.
Gloria Borger: Democratic Party has no real alternative for 2016 and its bench is painfully thin .
She says it may not be fun, but Democrats have no choice but to defend Clinton on issues like the email question .
(CNN) הם כונו בחיבה לא כל כך "מרטבי המיטה" על ידי היועץ הבכיר של אובמה דאז דיוויד פלוף. ההגדרה: דמוקרטים שרצים לגבעות בכל פעם שיש בליטה בכביש. The Chicken Littles. הקהל אוי לנו. ובכן, הם שוב בזה. באופן לא מפתיע, זה בגלל הדוא"ל של הילרי קלינטון brouhaha, שגיאה בלתי מאולצת שמסתובבת כעת ברחבי העולם הפוליטי. והקבוצה הביתית עומדת במקום, רק צופה, המומה משהו. אבל לדמוקרטים אין למעשה את הלוקסוס לעמוד מנגד ולראות איך כל זה מסתדר. הילרי קלינטון היא המועמדת שלהם; המועמד המשוער שלהם. "התוכנית הקיימא היחידה שלהם היא להפוך אותה למועמדת הטובה ביותר שאפשר", אומר אסטרטג בכיר דמוקרטי. "ומדי פעם זה עשוי לדרוש התערבות". עכשיו אולי זה זמן טוב. אבל בעוד שהדמוקרטים המודאגים מנענעים בראשם על מצב העניינים - והיעדר חלופות רציניות במערך הנשיאותי - אולי יעשו טוב אם יסתכלו על עצמם. בשש השנים האחרונות חלה ירידה מבנית חדה של דמוקרטים נבחרים בכל מקום מתחת לרמה הנשיאותית. בטח, כולנו יודעים איך הרפובליקנים השיבו את השליטה בסנאט ב-2014, אבל מה לגבי העובדה שמושלי המדינה הכחולה נפלו כמו עמודי אוהלים? או שמושלי הרפובליקה הדמוקרטים עולים כעת על מספרם של הדמוקרטים בכמעט שניים לאחד, 31 ל-18. או שלרפובליקנים יש שליטה מוחלטת בכמעט פי שלושה בתי מחוקקים במדינה מאשר הדמוקרטים, 30 עד 11. ובהמשך הקלפי, לדמוקרטים תחת אובמה איבדו יותר מ-900 מושבים מחוקקים במדינה: ההופעה הגרועה ביותר של כל נשיא מודרני. זה מנקר עיניים. לכן, השיפוט הקונבנציונלי לפיו המוני קלינטון פשוט גדול מדי - ממומן טוב מדי, נתמך טוב מדי, היסטורי מדי - הכל עוזר להסביר את מיעוט האלטרנטיבות, ללא ספק. אבל יש בזה הרבה הרבה יותר מהתופעה של ביגפוט הילרי. זו גם התופעה של ברק אובמה - וכוחות הנגד החזקים מאוד שהוא יצר ברחבי המדינה. הרווחים ברמה הנשיאותית לא היו ללא עלות: המדינה מקוטבת, הדמוקרטים נמצאים לעתים קרובות בהגנה והם מאבדים גובה. תוצאה אחת: ספסל נשיאותי דק, וזה ניכר עד כאב. קלינטון מבקשת מהמדינה לשחרר מיילים: מה שאתה צריך לדעת. ואם תציצו באותם מושלים של המדינה הכחולה שעשויים להיות נשיאים, קחו בחשבון את זה: בגיל 76, ג'רי בראון, מנהיג מוכשר, כנראה עבר את תאריך המכירה שלו להצעה לנשיאות. מושל ניו יורק אנדרו קואומו ביצע מעט מאוד מהלכים כדי להעלות את הפרופיל הלאומי שלו. והמושלים הדמוקרטיים רזים מאוד על הקרקע בלב ליבה. בכל פעם שיש לך רפובליקנים מנצחים במירוצי המושל במסצ'וסטס, אילינוי ומרילנד, הדמוקרטים צריכים לשים לב. כפי שהיה במקרה של נשיאים אחרים, עבור אובמה בניית מפלגות לא הייתה בראש סדר היום. אבל זה מראה. ולכן כשהילרי קלינטון נתקלת בצרות, הדמוקרטים צריכים לדאוג. לרפובליקנים יש תחום עמוק ומגוון; לדמוקרטים יש סוס אחד אמיתי במירוץ, לא משנה כמה היא מעידה מהשער. אם כבר מדברים על הילרי קלינטון, חלק מהבעיה כרגע היא מצבית. הדמוקרטים האלה שרוצים להגן עליה אומרים שיש בעיה -- הם לא לגמרי בטוחים על מה הם מגנים, כי הם לא בטוחים בדיוק מה קרה, או למה. במילים אחרות, העגלות מוקפות, אבל הפונדקאיות נשארות בחוץ. בשלב הבא, בעוד שצוות קלינטון אולי שקל את הצד החיובי של ההמתנה להכרזה על מועמדותה (למה לא לתת ל-GOP להילחם בזה? אין צורך לתת ל-GOP תרגול מוקדם של יעדים?), החיסרון ברור כעת: איך יוצרים הגנה ללא מנגנון אמיתי או מאורגן להגיב? אם אתה שם בחוץ עושה הופעות אישיות, זה נראה מוזר להתעלם מהפיל בחדר. לא משנה כמה תצייץ על זה. המעידות של קלינטון מתדלקות את המבקרים הדמוקרטיים. בשורה התחתונה, אין דחיפה מסודרת ואין תוכנית ב' (בסדר, ג'ים ווב, מרטין או'מאלי וברני סנדרס, אנחנו יודעים מי אתה, ושאתה כנראה רץ, אבל בכל זאת.) או לפחות אין תוכנית גדולה ב'. הליגה הקדם-נשיאתית בצד הדמוקרטי לא בדיוק מוצפת במועמדים גדולים. (אלא אם אתה חושב שסגן הנשיא ג'ו ביידן מתמודד או שר החוץ ג'ון קרי מתמודד, מה שהם כנראה לא. כנ"ל לגבי הסנאטורית של מסצ'וסטס אליזבת וורן.) אז "מרטיבי מיטות", היזהרו. האמת היא פשוטה: התפקיד שלך הוא להגן על הילרי קלינטון, לא לקבור אותה. כן, זה יכול להיות קשה. אפילו מעצבן. אבל תחשוב על זה כך: אם לא, הבעיות שלה הופכות לבעיות שלך.
גלוריה בורגר: למפלגה הדמוקרטית אין אלטרנטיבה אמיתית לשנת 2016 והספסל שלה דק עד כאב.
היא אומרת שזה אולי לא כיף, אבל לדמוקרטים אין ברירה אלא להגן על קלינטון בנושאים כמו שאלת האימייל.