Leicester, England (CNN)"God save King Richard!" A cry rings out in the bright spring air as the simple oak coffin of Richard III is carried away from the tower block-filled campus of the University of Leicester for the final time. The medieval monarch's skeleton has been kept at the university since its discovery beneath a council car parking lot in the city sparked excitement around the world in August 2012. But on Sunday the bones -- which have been studied by archaeologists and experts from all fields in the years since -- ended their tenure as scientific specimens and became, once more, the mortal remains of a king. Some 35,000 people lined the streets of Leicester and the surrounding towns and villages as the cortege wound its way through the countryside to the site of Richard's final battle, Bosworth, where he died in 1485, before returning to the city for a commemoration at Leicester Cathedral. The day began on the freshly-mown lawns in front of the university's Fielding Johnson Building, where a crowd gathered for a solemn service of farewell, dignitaries dressed in their Sunday best alongside students and local families clad in jeans and waterproof jackets in case of a March shower. Leicester University student Anna Boyer, from North Carolina, said she and her classmates had come to watch the ceremony "so I can say I was here," adding: "It's an important historical event -- we don't have things like this in the States." Leicester alumni Sara and Leeroy Paskell brought their daughters Saoirse, 6, and Orlaith, 9, to watch the cortege pass by. "We thought it would be nice for the children to see it," said Sara Paskell. "It is amazing to be part of history, it makes me really proud of the university and of Leicester." That pride is something which those who helped in the search for Richard III share. Leicester University's president and vice-chancellor Paul Boyle said the discovery of the bones had been a "defining moment" which "reshaped history," and pointed out that the university had been custodian of Richard III's remains for longer than he ruled England. Genetics expert Turi King, who proved the identity of the bones by matching their DNA to a living relative of the monarch, Michael Ibsen, said: "It has been an amazing project to be part of -- we all feel very privileged to be involved." King, who read Robert Frost's poem "The Road Not Taken" at the university service and laid a white rose -- a reminder of Richard's heritage as a member of the House of York -- on the coffin, said she considered the commemorations the end of a chapter in his story, but not the end of the story itself; she is still working to sequence his entire genome. Michael Ibsen and another living relative of Richard III, Wendy Duldig, were there as the hearse carrying the coffin pulled away from the somber grey-brown bricks of the Fielding Johnson Building; accompanied by archaeologist Richard Buckley, who led the dig which uncovered the King's bones, they walked silently behind as the cortege's journey began. Thousands of people lined the route of the procession, out through the Leicestershire villages visited by Richard III on his way to the Battle of Bosworth. Perched on fold-up picnic chairs they gathered on roadside verges, along pavements decorated with bunting, flags and paper chains of white Yorkist roses, and in pub car parks to be entertained by folk dancers as they waited for the coffin to pass by. At Fenn Lane Farm, thought to be the closest location to the spot where Richard III died, earth from three key points in his life was placed in a casket carved with his symbol, a boar. The casket, and the procession, then made their way to Bosworth, where they were greeted by men dressed in medieval armor. Here, Richard's role as a "warrior king" was commemorated and tributes were paid to the others who died fighting alongside him. A beacon, which will burn until he is laid to rest on Thursday, was lit on the battlefield. Back in Leicester, thousands more gathered around the cathedral and in nearby Jubilee Square. Waiting to go in to the service, Judy Ellis, from the nearby town of Hinckley, said there was a "real buzz" around the city. "It's quite exciting, coming over on the train I met people who'd come from all over the world to be in Leicester today." Ellis, who named her son Richard, said she had used the parking lot where the king's remains were found. "Four days before the dig started I parked my car over that grave!" she said. Adults -- some carrying single white roses and others wearing boar badges -- in village churches along the route watched the services play out on a big screen as children ran around in the late afternoon sunshine while they waited for Richard's return. In 1485, the defeated king's body was treated with little sense of occasion. It is said to have been slung naked over a horse and taken to Leicester, where it was put on display for three days before being hurriedly crammed into a too-small plot in the Grey Friars Church. More than five centuries on, those who sparked the search for Richard III's remains were determined to put right that ancient wrong by giving him a more fitting farewell. Philippa Langley, who led the "Looking for Richard" project, said its aim was "to give Richard what he didn't get in 1485 ... to recognize what went on in the past, but not repeat it, to make peace with the past." To that end, the king's skeleton is to be given two things it did not have before: a coffin and proper burial rites. The coffin is a simple affair: English oak and yew, made by Richard's relative Michael Ibsen who, as chance would have it, is a cabinet maker by trade; it is carved with the king's name and a white rose. The burial rites are somewhat more complicated: they have entailed the rebuilding of parts of Leicester's cathedral, a guest list numbering into the thousands and delicate questions of location and religion. But with those puzzles overcome, the first of several high profile pre-reinterment services was held Sunday evening: The coffin was carried through the city on a gun carriage, accompanied by two "knights" in full suits of armor, riding on horseback, to the cathedral. Those who had gathered to pay tribute to Richard III threw roses into the procession's path as it passed the new visitor center which has been built over his original resting place. As the city's church bells tolled and dusk began to fall, the coffin was lifted onto the shoulders of the pallbearers and taken into the cathedral, accompanied by four official "mourners" -- descendants of some of those who fought with Richard at Bosworth. Once inside, it was covered with a heavily-embroidered cloth, and a Bible and specially-commissioned crown were laid atop the casket, the latter by a local Brownie, 9-year-old Emma Chamberlain, whose height meant a step had to be placed next to the coffin to allow her to reach it. In his sermon, the Archbishop of Westminster, Cardinal Vincent Nichols alluded to Richard III's controversial reputation and "tumultuous life," which had seen moments of "astonishing brutality." Nichols said the king's short reign was "marked by unrest and the fatal seepage of loyalty and support" but insisted that he was also "a man of prayer, a man of anxious devotion" and one who had done good for his people. As those who had attended filed back out into the darkening spring evening, one final illuminated tribute was paid: the initials RIII and a crown were projected onto the cathedral's tower, while nearby, white roses surrounded a statue of the king. As she left the service, Victoria McKeown, who won a ticket to the event, said the experience had been "brilliant" and the memorial "absolutely lovely." "It's a lovely way to spend a Sunday evening -- not like being at home doing the ironing," she told CNN. "It's part of history: I can say 'I've been to a king's funeral.'"
Richard III will finally be laid to rest in Leicester Cathedral this week .
On Sunday his remains were taken from the city's university to the site of his final battle, Bosworth .
The bones, in a coffin made by a living relative of the king, are now lying 'in repose' at the cathedral .
לסטר, אנגליה (CNN) "אלוהים ישמור את המלך ריצ'רד!" צעקה נשמעת באוויר האביב הבהיר כאשר ארון הקבורה הפשוט מעץ אלון של ריצ'רד השלישי נישא מהקמפוס המלא בבניין המגדלים של אוניברסיטת לסטר בפעם האחרונה. השלד של המונרך מימי הביניים נשמר באוניברסיטה מאז גילויו מתחת לחניון מכוניות המועצה בעיר עורר התרגשות ברחבי העולם באוגוסט 2012. אבל ביום ראשון העצמות - שנחקרו על ידי ארכיאולוגים ומומחים מכל התחומים בתחום השנים שחלפו מאז -- סיימו את כהונתם כדגימות מדעיות והפכו, שוב, לשריד תמותה של מלך. כ-35,000 איש עמדו ברחובות לסטר והערים והכפרים שמסביב, כשהקורטז' פילס את דרכו באזור הכפרי לאתר הקרב האחרון של ריצ'רד, בוסוורת', שם מת ב-1485, לפני שחזר לעיר להנצחה בקתדרלת לסטר. . היום התחיל על המדשאות הטריות שנגזלו מול בניין פילדינג ג'ונסון באוניברסיטה, שם התאסף קהל לטקס פרידה חגיגי, מכובדים לבושים במיטבם ביום ראשון לצד סטודנטים ומשפחות מקומיות לבושות ג'ינס וז'קטים אטומים למים במקרה של מקלחת מרץ. סטודנטית באוניברסיטת לסטר, אנה בוייר, מצפון קרוליינה, אמרה שהיא וחבריה לכיתה הגיעו לצפות בטקס "כדי שאוכל לומר שהייתי כאן", והוסיפה: "זה אירוע היסטורי חשוב - אין לנו דברים כאלה ב ארצות הברית." בוגרי לסטר, שרה ולירוי פסקל, הביאו את בנותיהם סאוירסה בת ה-6 ואורלית' בת ה-9 כדי לראות את הקורטז' חולף על פניו. "חשבנו שיהיה נחמד שהילדים יראו את זה", אמרה שרה פסקל. "זה מדהים להיות חלק מההיסטוריה, זה גורם לי להיות גאה מאוד באוניברסיטה ובלסטר". הגאווה הזו היא משהו שאלו שעזרו בחיפוש אחר ריצ'רד השלישי חולקים. נשיא אוניברסיטת לסטר וסגן-קנצלר פול בויל אמר כי גילוי העצמות היה "רגע מכונן" אשר "עיצב מחדש את ההיסטוריה", והצביע על כך שהאוניברסיטה הייתה האפוטרופוס של שרידיו של ריצ'רד השלישי במשך זמן רב יותר מששלט באנגליה. מומחה הגנטיקה טורי קינג, שהוכיח את זהות העצמות על ידי התאמת ה-DNA שלהם לקרוב משפחה חי של המלך, מייקל איבסן, אמר: "זה היה פרויקט מדהים להיות חלק ממנו - כולנו מרגישים זכות גדולה להיות מעורבים ." קינג, שקראה את שירו ​​של רוברט פרוסט "הדרך שלא נקטה" בשירות האוניברסיטה והניחה ורד לבן - תזכורת למורשתו של ריצ'רד כחבר בבית יורק - על הארון, אמרה שהיא רואה בהנצחות הסוף של פרק בסיפורו, אך לא סוף הסיפור עצמו; היא עדיין עובדת לרצף את כל הגנום שלו. מייקל איבסן וקרוב משפחה חי נוסף של ריצ'רד השלישי, וונדי דולדיג, היו שם בזמן שמכונית המתים הנושאת את הארון נמשכה מהלבנים האפורות-חומות הקודרות של בניין פילדינג ג'ונסון; בליווי הארכיאולוג ריצ'רד באקלי, שהוביל את החפירה שחשפה את עצמות המלך, הם הלכו בשקט מאחור כשהחל מסעו של הקורטז'. אלפי אנשים עמדו במסלול התהלוכה, החוצה דרך כפרי לסטרשייר שביקר בהם ריצ'רד השלישי בדרכו לקרב בוסוורת'. יושבים על כיסאות פיקניק מתקפלים הם התאספו על שולי הדרך, לאורך מדרכות מעוטרות בגבס, דגלים ושרשראות נייר של ורדים יורקיסטים לבנים, ובחניונים של פאבים כדי לבדר רקדניות עם כשהם מחכים לארון המתים שיעבור לידם. בחוות פן ליין, שנחשבת למקום הקרוב ביותר למקום שבו מת ריצ'רד השלישי, אדמה משלוש נקודות מפתח בחייו הונחה בארון מגולף עם הסמל שלו, חזיר. הארון והתהלוכה עשו את דרכם לבוסוורת', שם קיבלו את פניהם גברים לבושים בשריון מימי הביניים. כאן הונצח תפקידו של ריצ'רד כ"מלך לוחם" וחולקו כבוד לאחרים שמתו בלחימה לצדו. בשדה הקרב הודלקה משואה שתבער עד להבאתו למנוחות ביום חמישי. בחזרה לסטר, אלפים נוספים התאספו סביב הקתדרלה ובכיכר היובל הסמוכה. חיכתה להיכנס לשירות, ג'ודי אליס, מהעיר הסמוכה הינקלי, אמרה שיש "באז אמיתי" ברחבי העיר. "זה די מרגש, כשבאתי לרכבת פגשתי אנשים שהגיעו מכל העולם כדי להיות בלסטר היום". אליס, אשר קראה לבנה ריצ'רד, אמרה שהיא השתמשה במגרש החניה שבו נמצאו שרידי המלך. "ארבעה ימים לפני תחילת החפירה החניתי את המכונית שלי מעל הקבר הזה!" היא אמרה. מבוגרים - חלקם נושאים ורדים לבנים בודדים ואחרים עונדים תגי חזיר - בכנסיות הכפריות לאורך המסלול צפו בשירותים על מסך גדול כשהילדים התרוצצו בשמש המאוחרת של אחר הצהריים בזמן שחיכו לשובו של ריצ'רד. בשנת 1485, גופת המלך המובס טופלה ללא תחושת אירוע. אומרים שהוא הוטל עירום על סוס ונלקח ללסטר, שם הוצג לתצוגה במשך שלושה ימים לפני שנדחס בחיפזון למגרש קטן מדי בכנסיית האחים האפורים. יותר מחמש מאות שנים לאחר מכן, אלה שעוררו את החיפוש אחר שרידיו של ריצ'רד השלישי היו נחושים לתקן את העוול הקדום הזה על ידי מתן פרידה הולמת יותר. פיליפה לנגלי, שהובילה את פרויקט "מחפשים את ריצ'רד", אמרה שמטרתו הייתה "לתת לריצ'רד את מה שלא קיבל ב-1485... להכיר במה שהתרחש בעבר, אבל לא לחזור על זה, לעשות שלום עם העבר." לשם כך יש לתת לשלד המלך שני דברים שלא היו לו קודם: ארון קבורה וטקסי קבורה ראויים. הארון הוא עניין פשוט: אלון וטקסוס אנגלי, מעשה ידי קרוב משפחתו של ריצ'רד מייקל איבסן, אשר, במקרה, הוא יצרן ארונות במקצועו; הוא מגולף עם שם המלך וורד לבן. טקסי הקבורה קצת יותר מסובכים: הם גררו בנייה מחדש של חלקים מהקתדרלה של לסטר, רשימת אורחים המונה לאלפים ושאלות עדינות של מיקום ודת. אך לאחר שהתגברו על חידות אלו, התקיים ביום ראשון בערב הראשון מבין כמה שירותי טרום-הטמנה מחדש: הארון הובל בעיר על כרכרה, מלווה בשני "אבירים" בחליפות שריון מלאות, רכובים על גב סוסים. הקתדרלה. אלה שהתאספו לחלוק כבוד לריצ'רד השלישי השליכו ורדים לנתיב התהלוכה כשחלפה על פני מרכז המבקרים החדש שנבנה מעל מקום מנוחתו המקורי. כשצלצו פעמוני הכנסייה של העיר והחשיכה החלה לרדת, הורם הארון על כתפי נושאי החשוף ונלקח לתוך הקתדרלה, בליווי ארבעה "אבלים" רשמיים - צאצאיהם של כמה מאלה שלחמו עם ריצ'רד בבוסוורת'. ברגע שנכנס, הוא היה מכוסה בבד רקום בכבדות, ותנ"ך וכתר שהוזמן במיוחד הונחו על גבי הארון, את האחרון על ידי בראוני מקומי, אמה צ'מברליין בת ה-9, שגובהו פירושו היה שצריך להיות מדרגה. הונח ליד הארון כדי לאפשר לה להגיע אליו. בדרשתו, הארכיבישוף של וסטמינסטר, הקרדינל וינסנט ניקולס רמז למוניטין השנוי במחלוקת של ריצ'רד השלישי ול"חיים הסוערים", שראו רגעים של "אכזריות מדהימה". ניקולס אמר כי שלטונו הקצר של המלך "סומן בתסיסה ובחלחול קטלני של נאמנות ותמיכה", אך התעקש כי הוא גם "איש תפילה, איש של מסירות חרדה" ומי שעשה טוב לעמו. כשאלה שהשתתפו חזרו אל ערב האביב החשוך, שולמה מחווה מוארת אחת אחרונה: ראשי התיבות RIII וכתר הוקרנו על מגדל הקתדרלה, בעוד ורדים לבנים בסמוך הקיפו פסל של המלך. ביציאתה מהשירות, ויקטוריה מקיאון, שזכתה בכרטיס לאירוע, אמרה שהחוויה הייתה "מבריקה" והאנדרטה "מקסימה לחלוטין". "זו דרך מקסימה לבלות ערב ראשון - לא כמו להיות בבית ולבצע גיהוץ", אמרה ל-CNN. "זה חלק מההיסטוריה: אני יכול להגיד 'הייתי בהלוויה של מלך'".
ריצ'רד השלישי יובא סוף סוף למנוחות בקתדרלת לסטר השבוע.
ביום ראשון נלקחו שרידיו מהאוניברסיטה של ​​העיר למקום הקרב האחרון שלו, Bosworth.
העצמות, בארון קבורה שנעשה על ידי קרוב משפחה חי של המלך, מונחות כעת "במנוחה" בקתדרלה.