In what was Britain’s first industrial war, huge amounts of munitions were needed - but the men who dominated manufacturing jobs had left to fight. So it was down to more than 600,000 women to take on roles in mills, laboratories and factories to help the First World War effort on the Home Front. And these photographs show women munitions workers making shells and fuses for the first time in a Greater Manchester factory in 1915. Teamwork: Women munitions workers began making shells and fuses for the first time in this factory in Oldham, Greater Manchester, in 1915 . Posed up: One electrical engineering firm that diversified and began to employ women in 1915 was owned by Sebastian Ziani de Ferranti . Many firms in the North West and elsewhere converted to start making munitions in the war, with women now working alongside men in these jobs. And one electrical engineering firm that diversified and began to employ women in 1915 was owned by Sebastian Ziani de Ferranti in Oldham. The company had previously made meters and transformers, but switched production to fuses and 18-pounder shells in 1915. In the same year, Mr de Ferranti hired the first female supervisor - family friend Olivia Forbes, who ended up working for the firm for 40 years. It was her job to recruit new female workers at the factory, where there were more than 1,000 women working by the end of the war in 1918. Katie Belshaw, curator of an exhibition on Manchester’s war effort, said: ‘It was something that had to be done because the men were going off to fight. Hard work: Many companies  converted to start making munitions during the war, with women now working alongside men in these jobs . Getting involved: Britain was facing a huge shortage of munitions on the front lines in 1915, leading to what became known as the Shells Crisis . ‘But instead of the women coming in and doing the same job that a male skilled worker would do, they broke down the job into smaller pieces.' She told MailOnline: ‘They would have worked on turning the shells and finishing them - making them smoother once they had been manufactured. ‘They even were driving trucks around the factory, operating lifts - they really were doing what the men were doing.’ Britain was facing a huge shortage of munitions on the front lines of the war in 1915, leading to what became known as the Shells Crisis. The Government appointed David Lloyd George as munitions minister, which prompted the construction of new shell factories across Britain. The exhibition at Manchester's Museum of Science and Industry features diaries, company archives, sketches and letters written by Mr de Ferranti. Diversifying: The company had previously made meters and transformers, but switched production to fuzes and 18-pounder shells in 1915 . Family: The exhibition at Museum of Science and Industry features diaries, sketches and letters written by Mr de Ferranti (second left, back) These include letters the engineer wrote to his sons Basil and Vincent fighting at the front and rare sketches of his munitions. Also featuring are images of his daughter Vera who worked on the production line at her father’s factory during the war. And there will also be a section on the Munitions Inventions Department, which received ideas submitted by the public on how to win the war. Examples of rejected inventions range from training seagulls to defecate on enemy periscopes to mounting machine guns on artificially frozen clouds. Rachel Knight, head of exhibitions at the museum, said visitors will be given an ‘insightful, original and personal take’ on the war. The Innovation Race: Manchester’s Makers Join the First World War is open at the Museum of Science and Industry from Saturday until April 2016. Suffragist and suffragette leaders volunteered their members to take the place of men in industrial work after they went off to fight in the war. While the offer was at first met with scepticism by the Government, eventually the numbers of men leaving meant they had to take on these women. More than 600,000 women became employed in munitions factories and performed other roles such as working as bus conductors or farm hands. Then, in 1918, the right to vote was given to 'respectable' women aged over 30 who were householders, or married to householders. Historians have debated how much this was down to the war effort, with some saying the vote was a token of thanks for women’s efforts in the UK. Others believe war sped up a process which began before the conflict started, with it highlighting women’s huge economic value to Britain. It is also said the women’s political cause gained credibility during the war because they served such a huge role - especially in the medical services. In 1928 women were given equal voting rights with men, with 15million females eligible to vote in the general election the following year.
600,000 women took on roles in mills, laboratories and factories to help First World War effort on Home Front .
1,000 of these were working at Sebastian Ziani de Ferranti in Oldham, Greater Manchester, by end of war in 1918 .
His firm had previously made meters and transformers, but switched production to fuses and 18-pounder shells .
במה שהייתה המלחמה התעשייתית הראשונה של בריטניה, היה צורך בכמויות אדירות של תחמושת - אבל האנשים ששלטו בעבודות ייצור עזבו להילחם. אז זה היה תלוי ביותר מ-600,000 נשים לקחת על עצמם תפקידים במפעלים, מעבדות ומפעלים כדי לסייע למאמץ מלחמת העולם הראשונה בעורף. ותצלומים אלו מראים נשים עובדות תחמושת מייצרות פגזים ונתיכים בפעם הראשונה במפעל מנצ'סטר רבתי בשנת 1915. עבודת צוות: עובדות תחמושת החלו לייצר פגזים ונתיכים לראשונה במפעל זה באולדהם, מנצ'סטר רבתי, בשנת 1915. התייצב: חברת הנדסת חשמל אחת שגוונתה והחלה להעסיק נשים ב-1915 הייתה בבעלות סבסטיאן זיאני דה פרנטי. חברות רבות בצפון מערב ובמקומות אחרים המירו את דתם כדי להתחיל לייצר אמצעי לחימה במלחמה, כאשר נשים עובדות כעת לצד גברים בעבודות אלו. וחברת הנדסת חשמל אחת שגוונתה והחלה להעסיק נשים ב-1915 הייתה בבעלות סבסטיאן זיאני דה פרנטי באולדהם. החברה ייצרה בעבר מונים ושנאים, אך עברה את הייצור לנתיכים וקונכיות של 18 פאונד בשנת 1915. באותה שנה שכר מר דה פרנטי את המפקחת הראשונה - ידידת המשפחה אוליביה פורבס, שבסופו של דבר עבדה בחברה במשך 40 שנים. תפקידה היה לגייס עובדות חדשות במפעל, שבו עבדו יותר מ-1,000 נשים עד סוף המלחמה ב-1918. קייטי בלשו, אוצרת תערוכה על המאמץ המלחמתי של מנצ'סטר, אמרה: "זה היה משהו שהיה להיעשות כי הגברים יצאו להילחם. עבודה קשה: חברות רבות ביצעו הסבה כדי להתחיל לייצר אמצעי לחימה במהלך המלחמה, כאשר נשים עובדות כעת לצד גברים בעבודות אלו. מעורבות: בריטניה התמודדה עם מחסור עצום בתחמושת בקווי החזית ב-1915, מה שהוביל למה שנודע כמשבר הפגזים. 'אבל במקום שהנשים יכנסו ויעשו את אותה עבודה שעובד מיומן היה עושה, הן פירקו את העבודה לחתיכות קטנות יותר'. היא אמרה ל-MailOnline: 'הם היו עובדים על הפיכת הקונכיות וגימורן - מה שהופך אותן לחלקות יותר ברגע שהן יוצרו. "הם אפילו נסעו במשאיות ברחבי המפעל, הפעילו מעליות - הם באמת עשו מה שהגברים עשו." בריטניה התמודדה עם מחסור עצום בתחמושת בחזית המלחמה ב-1915, מה שהוביל למה שנודע בשם הפגזים מַשׁבֵּר. הממשלה מינתה את דיוויד לויד ג'ורג' לשר התחמושת, מה שגרם לבניית מפעלי פגזים חדשים ברחבי בריטניה. התערוכה במוזיאון המדע והתעשייה של מנצ'סטר מציגה יומנים, ארכיוני חברות, סקיצות ומכתבים שנכתבו על ידי מר דה פרנטי. גיוון: החברה ייצרה בעבר מונים ושנאים, אך עברה את הייצור לפיוזים וקונכיות של 18 פאונד ב-1915. משפחה: התערוכה במוזיאון למדע ולתעשייה מציגה יומנים, סקיצות ומכתבים שנכתבו על ידי מר דה פרנטי (שני משמאל, מאחור) אלה כוללים מכתבים שהמהנדס כתב לבניו בזיל ווינסנט שנלחמים בחזית ורישומים נדירים של תחמושתו. כמו כן מוצגות תמונות של בתו ורה שעבדה על פס הייצור במפעל של אביה במהלך המלחמה. ויהיה גם מדור על מחלקת המצאות אמצעי לחימה, שקיבלו רעיונות שהוגשו מהציבור כיצד לנצח במלחמה. דוגמאות להמצאות שנדחו נעות מאימון שחפים לעשיית צרכים על פריסקופים של האויב ועד להרכבת מקלעים על עננים קפואים באופן מלאכותי. רייצ'ל נייט, ראש תערוכות במוזיאון, אמרה כי המבקרים יקבלו 'תובנה, מקורית ואישית' על המלחמה. מרוץ החדשנות: יוצרי מנצ'סטר מצטרפים למלחמת העולם הראשונה פתוח במוזיאון המדע והתעשייה משבת עד אפריל 2016. מנהיגי סופרג'יסטים וסופרג'טים התנדבו לחבריהם לתפוס את מקומם של גברים בעבודה התעשייתית לאחר שיצאו להילחם ב- מִלחָמָה. בעוד שההצעה נתקלה בתחילה בספקנות על ידי הממשלה, בסופו של דבר מספר הגברים שעזבו פירושו שהם נאלצו להתמודד עם הנשים הללו. יותר מ-600,000 נשים הועסקו במפעלי תחמושת וביצעו תפקידים אחרים כמו עבודה כמובילות אוטובוסים או משקיות. ואז, בשנת 1918, ניתנה זכות ההצבעה לנשים 'מכובדות' בנות מעל 30 שהיו בעלות בית, או נשואות לבעלי בית. היסטוריונים התווכחו עד כמה זה נובע מהמאמץ המלחמתי, וחלקם אמרו שההצבעה הייתה אות תודה על מאמצי הנשים בבריטניה. אחרים מאמינים שהמלחמה האיצה תהליך שהחל לפני תחילת הסכסוך, כשהיא מדגישה את הערך הכלכלי העצום של נשים לבריטניה. נאמר גם שהמטרה הפוליטית של הנשים זכתה לאמינות במהלך המלחמה כי הן שירתו תפקיד כה ענק - במיוחד בשירותי הרפואה. בשנת 1928 נשים קיבלו זכויות הצבעה שוות לגברים, כאשר 15 מיליון נשים היו זכאיות להצביע בבחירות הכלליות בשנה שלאחר מכן.
600,000 נשים קיבלו על עצמם תפקידים במפעלים, במעבדות ובמפעלים כדי לסייע למאמץ מלחמת העולם הראשונה בעורף.
1,000 מהם עבדו בסבסטיאן זיאני דה פרנטי באולדהם, מנצ'סטר רבתי, עד סוף המלחמה ב-1918.
החברה שלו ייצרה בעבר מונים ושנאים, אבל עברה את הייצור לנתיכים וקונכיות של 18 פאונד.