Parliament ended with the most tremendous, tetchy – tearful! – squabble: should Speaker Bercow's future be decided by secret ballot? It became a day of wondrous hysteria, tantrums, moist hankies and (for the time being) survival for this stinker of a Speaker. Labour MPs and a handful of men on the Weirdo Right insisted that a secret ballot would be 'undemocratic'. Moderate Tories and Lib Dems argued that MPs openly voting against Bercow feared the Squeaker's tyrannical vengeance crashing about their ears. Scroll down for video . Speaker John Bercow (pictured) fought back tears as a motion to vote on a secret ballot to unseat him was defeated 228 to 202 . Good grief, you mean an allegedly impartial Speaker might hold grudges? You mean this shouty, sarcastic, balled fist of a Speaker might nurse resentments and use his privileged position to queer the Commons? Labour and its Cameron-haters on the Right – unhappy creatures such as Edward Leigh and David Davis – narrowly won the day. By the end, Bercow was blubbing with relief, while his friend (and possible successor) Charles Walker was wailing that some beastly, beastly men had not been entirely clear with him beforehand. Boo hoo! Mr Walker is so widely seen as a Bercow stooge, it may not be surprising that he was kept out of the loop by Bercow's enemies. His chin-crumpling speech, in which he said he preferred to be thought an honest fool than a clever schemer, was greeted with frenetic clapping from Labour. It was soon being compared to the Gettysburg Address, Churchill's 'fight them on the beaches' speech, the Sermon on the Mount. Labour MPs and Bercow's Tory nutjobs waved their Order Papers and accused Commons Leader William Hague of being a Soviet Union dictator. Bercowites leapt in the air, brandishing their pleasure and accusing the secret ballot crowd of being 'grubby' and 'partisan'. Bercow supporters had been taken by surprise on Wednesday evening by a cunning ploy from Westminster's very own Baldrick, Government Chief Whip Michael Gove. A secret ballot may have looked harmless. We all have one in the coming general election. 'Labour MPs and Bercow's Tory nutjobs waved their Order Papers and accused Commons Leader William Hague (pictured) of being a Soviet Union dictator' But Labour – which regards Bercow as a client Speaker – saw that a secret ballot would give its own MPs the cloak of anonymity. That would make them impossible to Whip. Labour MPs were therefore hauled back from the furthest ends of the kingdom to save the Speaker for socialism. At this point you will say 'well, naturally Bercow must have let one of his deputies chair the debate, as it would have been improper for him to supervise it himself'. You do not know this man. Of course he chaired it! And he did so in the most hilariously biased fashion, calling a succession of his mates. Labour delayed the debate, thus allowing its troops to get back from their constituencies. How did they do this? By asking the Speaker to give them Urgent Questions. Three, to be precise. He granted them all. Each of these devices use up precious time and made Bercow's survival more likely. A Tory moderate, Greg Barker (Bexhill & Battle), muttered 'oh, rubbish' while one of Mr Bercow's supporters was speaking. A smiling Bercow snarled at Mr Barker that 'it is better to remain silent and look a fool than to remove any doubt'. This was an authentic Bercow moment – that combination of sneer and fake amusement catching his character perfectly. Sir Gerald Kaufman (Lab, Gorton), in a Prince of Wales-check suit that will have made TV screens wobble, made a pro-Bercow speech of such acidity, it must have corroded the pinky gums at the bottom of his ancient, yellowing fangs. Sir Gerald is likely to be the next Father of the House and will therefore be in charge of the House when it has a chance to approve Bercow's continued existence in the Chair. How convenient! Was yesterday's plot driven by partisanship? It was certainly driven by hatred of Bercow, who was elected in 2009 amid sly partisanship by Labour. The once great Chair of our elected Legislature has never looked so tawdry. The Tories should run a candidate against Bercow in Buckingham. Jeremy Clarkson?
MPs  voted on 'secret ballot' to unseat John Bercow as Commons speaker .
Labour MPs and some on right said such a vote would be undemocratic .
He fought back tears as the motion was defeated by 228 votes to 202 .
The announcement was met with rapturous  applause by labour MPs .
הפרלמנט הסתיים עם האדיר ביותר, עצבני - דומע! - ריב: האם צריך להכריע את עתידו של היועמ"ש ברקוב בהצבעה חשאית? זה הפך ליום של היסטריה מופלאה, התקפי זעם, כותנות לחות והישרדות (בינתיים) עבור המצחין הזה של דובר. חברי פרלמנט של הלייבור וקומץ גברים בימין ווירדו התעקשו שהצבעה חשאית תהיה "לא דמוקרטית". טורים מתונים ו-Lib Dems טענו שחברי פרלמנט שהצביעו בגלוי נגד ברקוב חששו שהנקמה הרודנית של הצוחק מתרסקת על אוזניהם. גלול למטה לסרטון. הדובר ג'ון ברקוב (בתמונה) נלחם בדמעות כאשר הצעה להצביע בהצבעה חשאית כדי להסירו הובסה 228 מול 202. צער טוב, אתה מתכוון שדובר חסר פניות לכאורה עלול לשמור טינה? אתה מתכוון שהאגרוף הצועק והסרקסטי הזה של דובר עשוי לעורר טינה ולהשתמש במעמדו הפריבילגי כדי להשוות את העם? הלייבור ושונאי הקמרון שלה בימין - יצורים אומללים כמו אדוארד לי ודיוויד דייויס - ניצחו במעט את היום. בסופו של דבר, ברקוב הכה בהקלה, בעוד ידידו (והיורש האפשרי) צ'רלס ווקר ילל על כך שכמה גברים בהמית ובהמית לא היו לגמרי ברורים איתו מראש. בו הו! מר ווקר נתפס כל כך כחוטף של ברקוב, שזה אולי לא מפתיע שהוא נשמר מחוץ למעגל על ​​ידי אויביו של ברקוב. הנאום המקמט את הסנטר שלו, שבו אמר שהוא מעדיף שיחשבו שהוא טיפש ישר מאשר מזימה חכם, התקבל במחיאות כפיים תזזיתיות מהלייבור. עד מהרה הוא הושווה לנאום גטיסבורג, נאום 'הילחם בהם על החופים' של צ'רצ'יל, הדרשה על ההר. חברי הפרלמנט של הלייבור ואנשי הטורייה של ברקוב הניפו את ניירות הסדר שלהם והאשימו את מנהיג הקהילה וויליאם הייג בהיותו דיקטטור של ברית המועצות. חברי ברקוב זינקו באוויר, מניפים את ההנאה שלהם ומאשימים את קהל ההצבעה החשאית ב"מלוכלך" ו"מפלגת". תומכי ברקוב הופתעו ביום רביעי בערב על ידי תכסיס ערמומי של בולדריק עצמו של ווסטמינסטר, שוט ראש הממשלה מייקל גוב. ייתכן שהצבעה חשאית נראתה לא מזיקה. לכולנו יש אחד בבחירות הכלליות הקרובות. "חברי הפרלמנט של הלייבור ואנשי הפרלמנט הטוריים של ברקוב הניפו את ניירות הסדר שלהם והאשימו את מנהיג הוועדה וויליאם הייג (בתמונה) בהיותו דיקטטור של ברית המועצות", אבל הלייבור - שרואה בברקוב כיו"ר לקוח - ראתה שהצבעה חשאית תעניק לחברי הפרלמנט שלה את הגלימה של אנונימיות. זה יהפוך אותם לבלתי אפשריים להצליף. לכן חברי פרלמנט של הלייבור גוררו בחזרה מהקצוות הרחוקים ביותר של הממלכה כדי להציל את היושב ראש לסוציאליזם. בשלב זה אתה תגיד 'טוב, כמובן שברקוב בטח נתן לאחד מסגניו לנהל את הדיון, כי זה לא היה ראוי עבורו לפקח עליו בעצמו'. אתה לא מכיר את האיש הזה. כמובן שהוא ניהל את זה! והוא עשה זאת בצורה הכי מגמתית ומצחיקה, כשהוא מכנה רצף של חבריו. העבודה עיכבה את הדיון, ובכך אפשרה לכוחותיה לחזור ממחוזות הבחירה שלהם. איך הם עשו את זה? על ידי בקשה מהדובר לתת להם שאלות דחופות. שלוש, ליתר דיוק. הוא העניק לכולם. כל אחד מהמכשירים הללו מנצל זמן יקר והפך את הישרדותו של ברקו ליותר סביר. מתון טורי, גרג בארקר (בקסהיל אנד באטל), מלמל 'אוי, זבל' בזמן שאחד מתומכיו של מר ברקוב דיבר. ברקוב חייכן נאם לעבר מר בארקר ש"עדיף לשתוק ולהיראות טיפש מאשר להסיר כל ספק". זה היה רגע אותנטי של ברקוב - השילוב הזה של לעג ושעשוע מזויף תפס את דמותו בצורה מושלמת. סר ג'רלד קאופמן (מעבדה, גורטון), בחליפת נסיך ויילס-צ'ק שתגרום למסכי הטלוויזיה להתנדנד, נשא נאום פרו-ברקוב בעל חומציות כזו, זה בטח אכל את החניכיים הוורודות בתחתיתו העתיק והמצהיב. ניבים. סר ג'רלד עשוי להיות האב הבא של הבית ולכן יהיה אחראי על הבית כאשר תהיה לו הזדמנות לאשר את המשך קיומו של ברקוב בכיסא. כמה נוח! האם המזימה של אתמול מונעת ממפלגתיות? היא בהחלט נבעה משנאת ברקוב, שנבחרה ב-2009 על רקע מפלגתי ערמומי של הלייבור. היו"ר הגדול שהיה פעם של בית המחוקקים הנבחר שלנו מעולם לא נראה כל כך מפגר. הטוריים צריכים להריץ מועמד נגד ברקוב בבקינגהאם. ג'רמי קלרקסון?
חברי פרלמנט הצביעו על 'הצבעה חשאית' כדי להדיח את ג'ון ברקוב כדובר הנבחרים.
חברי פרלמנט מהלייבור וחלק מהימין אמרו שהצבעה כזו תהיה לא דמוקרטית.
הוא נלחם בדמעות כשההצעה הובסה ב-228 קולות מול 202.
ההודעה זכתה למחיאות כפיים נלהבות על ידי חברי פרלמנט מהעבודה.