New Zealand coach Steve Hansen flew out of Dublin three weeks ago bemoaning boring European rugby. After Saturday’s spectacular conclusion to the 2015 Six Nations, you hope his television wasn’t on the blink at his home in Christchurch and that he caught every single second of an engrossing 240 minutes spread across the three round five matches. It was breathtaking. The three teams who entered denouement day on six points apiece — England with a +37 points difference, Ireland +33 and Wales +12 — all wound up on eight points each but with one crucial photo finish difference — Ireland’s calculus was revised upwards to +63, six better than England’s +57 and 10 clear of Wales’ +53. Mere numbers, though, can’t properly tell the tale of this nerve-shredding afternoon where credit must go to Wales for transforming a slender 14-13 interval lead in Rome into the 61-20 thrashing and igniting the subsequent thirst for points at Murrayfield and Twickenham. Jonny Sexton (left) and Paul O'Connell (right) arrive at Dublin Airport with the trophy fully in their grasp . Ireland's fans got a chance to touch the coveted Six Nations trophy outside Dublin Airport . When it all ended, with England a metre short of the French line in forlorn search of the title-clinching converted try, Hansen’s eyes should have been watering with the wonder of it all. Boring? No way. A whopping 27 tries — after just 36 in the four previous rounds’ dozen games — in a 221-point attacking rugby harvest. Amazing. Pivotal moments were numerous. With eight-try Wales 48 points clear of Italy, a margin that would have set Ireland the target of a 28-point win in Edinburgh, a vital late twist had the air of 2007 revisited (Italy scored a late try eight years ago to cut Ireland’s margin and France won the title by a points difference of +4). Azzurri winger Leonardo Sarto proved unstoppable from his 10-metre line, touching down on 79:24 for the converted try that saw Ireland’s desired goal suddenly become a more manageable 21. Rob Kearney (centre) holds the Six Nations trophy in front of a mixture of youthful and experienced fans . Having scored just four tries in 320 minutes, they doubled that tally through Paul O’Connell’s fifth-minute opener and Sean O’Brien’s 25th and 72nd-minute brace either side of Jared Payne’s 50th-minute effort. Then, Jamie Heaslip won a seemingly lost cause, marvellously knocking the ball from Stuart Hogg as he went to ground for a consolation Scotland try. It set England the chase of a 26-point victory and they fell short, referee Nigel Owens penalising them on 80:12 at a ruck for sealing off. Ireland were champions and it was just as well. If England had pounced for that deciding converted try, the finger of blame would have been pointed in Scotland at both Johnny Sexton and Ian Madigan. With Ireland 20 points ahead and needing another score to jump ahead of Wales on the table, Sexton inexplicably missed two penalty kicks in quick succession. Jamie Heaslip (centre) poses for a photograph with a young fan after returning to Ireland . The first effort, from in front of the posts close in, collided with an upright and the second, from the 10-metre line, drifted wide to the right. He eventually recomposed himself, landing the pole-taking penalty on 62 minutes before signing off nine minutes later with cramp having energetically applied pressure to earn the lineout that was a foundation for the revitalised O’Brien’ s second try. There was still time for another sloppy penalty miss, a nervous Madigan pulling his close-in attempt to the left, but it would have been cruel had this hat-trick of missed penalties come back to haunt them a few hours later. Unlike Wales, who needed a last-second penalty to secure a one-point Stadio Olimpico half-time lead, and unlike England, 15-10 in arrears until the 27th minute in London, Ireland hit the front early and resolutely stayed there against the winless Scots, their only defensive aberration being Rob Kearney’s error which left Robbie Henshaw defending a three-on-one overlap down the blindside of the ruck for Finn Russell’s converted try on the half hour. Ireland were crowned Six Nations winners after a dramatic final day that saw them edge England and Wales . Other than this repeated weakness in shackling breakdown ball quickly shifted from right to left (France and Wales scored against them in the same corner and England came within a whisker of doing the same), Ireland fixed the issues that betrayed them in Wales. They didn’t get stuck at the Murrayfield ruck, didn’t start lethargically, didn’ t trail by a dozen points 14 minutes in due to poor indiscipline, didn’t tactically kick inaccurately and didn’t blow up damagingly at the lineout due to talismanic O’Connell taking on the responsibility of calling a plethora of ball on himself. Exuding pride in his team’s resilience to overcome the disappointment of blowing their Grand Slam chance, Joe Schmidt hailed his skipper for grabbing the team by the scruff of the neck post–Wales and engineering the title-winning response. Ireland powered to a 40-10 victory over Scotland at Murrayfield that won them the Six Nations title . England beat France 55-35 at Twickenham but it wasn't enough to overhaul Ireland . ‘You could see them starting to bounce back on Thursday. I texted the players on Tuesday and just said, “Training wasn’t flash today but get a day’s rest and let’s start from scratch on Thursday and really launch ourselves into this last challenge”,’ he said. That 24-word missive had the desired effect. ‘You know when you ask something of them they are going to give it their very best shot. It’s funny, we took a fair bit of confidence out of Cardiff. ‘You give Wales a 12-point head start, a Lions pack team, get to within four and really put pressure on them — that in its own way gave us a little bit of confidence even though we didn’t get the result.’ Seven days later, that Grand Slam-destroying outcome was forgotten. Ireland were back-to-back champions for the first time in 66 years and their spontaneous celebrations, just like the calibre of their rugby, were anything but boring and anything but one dimensional.
Ireland win Six Nations on points difference from England and Wales .
A 40-10 victory for Ireland at Murrayfield was enough to win the title .
New Zealand coach Steve Hansen had called European rugby boring .
England fell just short in their attempts to overhaul Ireland .
מאמן ניו זילנד, סטיב הנסן, עף מדבלין לפני שלושה שבועות בקוננות על רוגבי אירופאי משעמם. אחרי הסיכום המרהיב של יום שבת לששת האומות 2015, אתה מקווה שהטלוויזיה שלו לא הייתה במצמוץ בביתו בקרייסטצ'רץ' ושהוא תפס כל שנייה של 240 דקות מרתקות שהתפרשו על פני שלושת המשחקים בסיבוב החמישי. זה היה עוצר נשימה. שלוש הנבחרות שנכנסו ליום ההפרדה בשש נקודות כל אחת - אנגליה עם הפרש של +37 נקודות, אירלנד +33 ווילס +12 - כולן הגיעו לשמונה נקודות כל אחת אבל עם הפרש פוטו פיניש אחד מכריע - החישוב של אירלנד תוקן כלפי מעלה ל- + 63, שישה טובים יותר מ-+57 של אנגליה ו-10 מ-53+ של וויילס. עם זאת, מספרים בלבד אינם יכולים לספר כראוי את הסיפור של אחר הצהריים מורט העצבים הזה שבו הקרדיט חייב להגיע לוויילס על שהפיכת יתרון דק של 14-13 ברומא ל-61-20 והצית את הצימאון שלאחר מכן לנקודות במוריפילד. וטוויקנהאם. ג'וני סקסטון (משמאל) ופול אוקונל (מימין) מגיעים לנמל התעופה של דבלין כשהגביע נתון במלואו. האוהדים של אירלנד קיבלו הזדמנות לגעת בגביע ששת האומות הנחשק מחוץ לשדה התעופה של דבלין. כשהכל הסתיים, כשאנגליה קצרה מטר מהקו הצרפתי בחיפוש עצוב אחר הנסיון שהמיר את התואר, עיניו של הנסן היו צריכות לדעוך מהפלא של כל זה. מְשַׁעֲמֵם? אין סיכוי. עצום של 27 ניסיונות - אחרי 36 בלבד בתריסר המשחקים של ארבעת הסיבובים הקודמים - בקציר רוגבי התקפי של 221 נקודות. מדהים. רגעים מרכזיים היו רבים. עם שמונה ניסיונות של וויילס בפער של 48 נקודות מאיטליה, הפרש שהיה מציב את אירלנד למטרה של ניצחון של 28 נקודות באדינבורו, טוויסט מאוחר חיוני אם היה חוזר לאוויר 2007 (איטליה השיגה ניסיון מאוחר לפני שמונה שנים כדי לחתוך ההפרש של אירלנד וצרפת זכתה בתואר בהפרש נקודות של +4). שחקן הכנף של אזורי, ליאונרדו סרטו, הוכיח שהוא בלתי ניתן לעצירה מקו ה-10 מטרים שלו, כשהוא נוגע ב-79:24 לניסיון המרה שראה את השער הרצוי של אירלנד לפתע ל-21 בר שליטה. רוב קירני (במרכז) מחזיק בגביע שש האומות מול תערובת. של מעריצים צעירים ומנוסים. לאחר שכבשו רק ארבעה ניסיונות ב-320 דקות, הם הכפילו את המספר הזה דרך הפתיחה של פול אוקונל בדקה החמישית והצמד של שון אובראיין בדקה ה-25 וה-72 משני הצדדים של המאמץ של ג'ארד פיין בדקה ה-50. לאחר מכן, ג'יימי היזליפ ניצח במקרה אבוד לכאורה, והפיל בצורה מופלאה את הכדור של סטיוארט הוג כשירד לקרקע לניסיון מנחם של סקוטלנד. זה העמיד את אנגליה במרדף אחר ניצחון של 26 נקודות, והם נפלו, השופט נייג'ל אוונס העניש אותם ב-80:12 בתנופה על איטום. אירלנד הייתה אלופה וזה היה לא פחות טוב. אם אנגליה הייתה מסתערת על הנסיון המרה המכריע הזה, האצבע המאשימה הייתה מופנית בסקוטלנד אל ג'וני סקסטון ואיאן מדיגן. עם אירלנד 20 נקודות קדימה וצריכה עוד ניקוד כדי לקפוץ לפני וויילס בטבלה, סקסטון החטיא באופן בלתי מוסבר שתי בעיטות עונשין ברצף מהיר. ג'יימי היזליפ (במרכז) מצטלם עם מעריץ צעיר לאחר שחזר לאירלנד. המאמץ הראשון, מלפני העמודים הקרובים, התנגש בזקוף והשני, מקו ה-10 מטר, נסחף לרוחב ימינה. בסופו של דבר הוא התאושש מחדש, והנחית את הפנדל על נטילת העמוד ב-62 דקות לפני שחתם תשע דקות לאחר מכן עם התכווצות שהפעיל לחץ אנרגטי כדי להרוויח את הקו שהיה הבסיס לניסיון השני של אובראיין המתחדש. עוד היה זמן לעוד החמצת פנדלים מרושלת, מדיגן עצבני מושך את ניסיון הסגירה שלו שמאלה, אבל זה היה אכזרי לו השלושער הזה של החמצת פנדלים היה חוזר לרדוף אותם כמה שעות לאחר מכן. בניגוד לוויילס, שהייתה זקוקה לפנדל בשנייה האחרונה כדי להבטיח יתרון נקודה אחת במחצית סטאדיו אולימפיקו, ובניגוד לאנגליה, 15-10 בפיגור עד הדקה ה-27 בלונדון, אירלנד נגחה מוקדם מוקדם ונשארה שם בנחישות מול סקוטים חסרי ניצחון, הסטייה ההגנתית היחידה שלהם הייתה השגיאה של רוב קרני, שהשאירה את רובי הנשו בהגנה על חפיפה של שלוש על אחד במורד המבול של ניסיון המרה של פין ראסל בחצי השעה. אירלנד הוכתרה כמנצחת ששת האומות לאחר יום אחרון דרמטי שראה אותה מול אנגליה ווילס. מלבד החולשה החוזרת ונשנית הזו בכדור התמוטטות כבילה עבר במהירות מימין לשמאל (צרפת ווילס הבקיעו מולן באותה פינה ואנגליה הגיעה בשפם מלעשות את אותו הדבר), אירלנד תיקנה את הבעיות שהסגירו אותם בוויילס. הם לא נתקעו במפרץ מוריפילד, לא פתחו באדישות, לא פיגרו בתריסר נקודות ב-14 דקות בגלל חוסר משמעת לקוי, לא בעטו טקטית בצורה לא מדויקת ולא התפוצצו בצורה מזיקה בקו עקב. לאוקונל הקמע שלוקח על עצמו את האחריות להטיל על עצמו שפע של כדור. ג'ו שמידט שידר גאווה בחוסנה של קבוצתו להתגבר על האכזבה של לפוצץ את סיכוי הגראנד סלאם שלהם, ג'ו שמידט בירך את הקברניט שלו על כך שתפס את הקבוצה בעורפה פוסט-וויילס והנדס את התגובה הזוכה בתואר. אירלנד הצליחה לנצח 40-10 על סקוטלנד ב-Murrayfield שזיכה אותה בתואר ששת האומות. אנגליה ניצחה את צרפת 55-35 בטוויקנהאם אבל זה לא הספיק כדי לשנות את אירלנד. "אפשר היה לראות אותם מתחילים להתאושש ביום חמישי. שלחתי הודעה לשחקנים ביום שלישי ורק אמרתי, "האימון לא היה פלאש היום, אבל קח יום מנוחה ובואו נתחיל מאפס ביום חמישי ובאמת נצא לאתגר האחרון הזה", הוא אמר. לאותו הודעה בת 24 מילים הייתה האפקט הרצוי. "אתה יודע שכשאתה שואל אותם משהו הם הולכים לתת את ההזדמנות הטובה ביותר שלהם. זה מצחיק, הוצאנו מעט ביטחון עצמי מקרדיף. "אתה נותן לוויילס התחלה של 12 נקודות, קבוצת אריות, מגיע למרחק של ארבע וממש לוחץ עליהם - זה בדרכו שלו נתן לנו קצת ביטחון למרות שלא השגנו את התוצאה". שבעה ימים לאחר מכן, התוצאה ההורסת של גראנד סלאם נשכחה. אירלנד היו אלופות גב אל גב לראשונה מזה 66 שנים והחגיגות הספונטניות שלהן, בדיוק כמו רמת הרוגבי שלהן, היו הכל מלבד משעממות והכל מלבד חד מימדיות.
אירלנד מנצחת בשש האומות בהפרש נקודות מאנגליה ווילס.
ניצחון 40-10 לאירלנד במוריפילד הספיק כדי לזכות בתואר.
מאמן ניו זילנד, סטיב הנסן, כינה את הרוגבי האירופי משעמם.
אנגליה נפלה רק בניסיונותיה לשפץ את אירלנד.