(CNN)Israel's ruling Likud Party pulled off a victory in Tuesday's election -- and it was a stunning one. During the campaign, incumbent Prime Minister Benjamin Netanyahu had come in for heavy criticism from across the political spectrum, for reasons ranging from concerns over his frosty relationship with the White House, to his fixation on the Iran nuclear issue, to allegations over Netanyahu's household expenses. Yet despite this unpromising backdrop, Likud is on course to win 30 seats in the Knesset, six seats more than the main opposition Zionist Union -- headed by Isaac Herzog and Tsipi Livni, and an obvious favorite of the Israeli media establishment and Europe, Washington, and the West Bank. The blow to the Zionist Union is particularly painful because some opinion polls had actually had the party leading Likud as the campaign drew to a close. (Likud wasn't the only winner of the night --the new center-right party Kulanu (All of Us), which focuses on the economy, also had a good showing, securing 10 seats). Still, Likud's resounding hasn't settled the eventual makeup of the government -- in the coming weeks, the work of negotiating a coalition will begin. With this in mind, there is a good chance that President Reuven Rivlin will ask Netanyahu to form a national unity government, either with the Zionist Union, or as the head of a right-wing coalition (although the bitter rivalry between Herzog/Livni and Netanyahu during the campaign makes the latter more likely). Overall, the election results seemed to reflect the rightward shift of the electorate, with even voters who self-identify as centrists consistently expressing conservative positions on both the Palestinian issue and broader questions of national security. Meanwhile, the numbers for the left in Tuesday's election -- a four seats for Meretz, 24 for the Zionist Union and 14 for the Arab List suggests the bloc is some 20 seats short of a viable coalition. As a result, the international community and the Palestinian leadership will have to face the reality that negotiations over the Palestinian state will be conducted with the center-right. So, what can we expect from the new Netanyahu government? Issues that dominated the campaign, namely security and the economy, will likely dominate. For a start, Netanyahu will try to improve his record on domestic and social issues by introducing more proactive policies tied to housing and land reform.  The issue of housing  requires especially painful economic and bureaucratic changes over the Israel Land Authority and planning and zoning processes. But to address these Issues properly, Netanyahu will have to confront land owners and the housing constructors, meaning key structural reforms are unlikely in the short term. In addition, Netanyahu will also have to repair the fractured relationship with Washington, something that may not be easy given that ties with the Obama administration will largely depends on whether a nuclear deal over Iran is reached, and what shape such a deal takes. That raises the question over what direction the government will take over national security, and on this, the government can probably be expected to pursue the status quo. This is despite the fact that growing instability and the proliferation of non-state hostile actors suggests that Israel should instead move beyond a short-term approach and toward building a long-term, comprehensive national security strategy that could make it an integrated regional power. Making such a change would require a political process capable of resolving the Israeli-Palestinian conflict, rather than merely kicking the can down the road. Restarting communication with the West Bank leadership and properly engaging with the Arab Peace Initiative would be steps in the right direction. All that said, this will be Netanyahu's fourth term in office, and so there is plenty of evidence with which to judge his likely trajectory. And that suggests that he will find it easier to focus on issues tied to the economy than making any real steps forward on building a comprehensive long-tern national security strategy. Those hoping that the prime minister might rethink his national security policies are likely to be disappointed again.
Israeli Prime Minister Benjamin Netanyahu won re-election in Tuesday's poll .
Olena Bagno-Moldavsky: Netanyahu unlikely to rethink national security policies .
(CNN) מפלגת הליכוד השלטת בישראל השיגה ניצחון בבחירות של יום שלישי - וזה היה מדהים. במהלך הקמפיין, ראש הממשלה המכהן, בנימין נתניהו, ספג ביקורת קשה מכל הקשת הפוליטית, מסיבות שנעו מחששות מיחסיו הכפורים עם הבית הלבן, דרך הקיבעון שלו בסוגיית הגרעין האירנית וכלה בהאשמות על הוצאות משק הבית של נתניהו. . אולם למרות הרקע הלא מבטיח זה, הליכוד בדרך לזכות ב-30 מנדטים בכנסת, שישה מנדטים יותר מהאיחוד הציוני הראשי באופוזיציה - בראשות יצחק הרצוג וציפי לבני, וחביב ברור על מערכת התקשורת הישראלית ואירופה, וושינגטון. , והגדה המערבית. המכה להסתדרות הציונית כואבת במיוחד, משום שחלק מסקרי דעת קהל הובילו למעשה את המפלגה בראשות הליכוד עם סיום הקמפיין. (הליכוד לא היה המנצח היחיד של הלילה - גם מפלגת המרכז-ימין החדשה קולאנו (כולנו), שמתמקדת בכלכלה, הציגה הישגים טובים, והשיגה 10 מנדטים). ובכל זאת, המהדהדים של הליכוד לא קבעו את הרכב הממשלה בסופו של דבר - בשבועות הקרובים תתחיל עבודת המשא ומתן לקואליציה. בהתחשב בכך, יש סיכוי טוב שהנשיא ראובן ריבלין יבקש מנתניהו להקים ממשלת אחדות לאומית, אם עם ההסתדרות הציונית, ואם כראש קואליציית ימין (אם כי היריבות המרה בין הרצוג/לבני לבין נתניהו במהלך הקמפיין הופך את האחרון לסביר יותר). ככלל, נראה היה שתוצאות הבחירות משקפות את השינוי ימינה של ציבור הבוחרים, כאשר אפילו מצביעים המזהים את עצמם כמרכזים הביעו בעקביות עמדות שמרניות הן בנושא הפלסטיני והן בשאלות רחבות יותר של ביטחון לאומי. בינתיים, המספרים של השמאל בבחירות ביום שלישי - ארבעה מנדטים למרצ, 24 לאיחוד הציוני ו-14 לרשימה הערבית מצביעים על כך שלגוש חסרים כ-20 מנדטים מקואליציה בת קיימא. כתוצאה מכך, הקהילה הבינלאומית וההנהגה הפלסטינית יצטרכו להתמודד עם המציאות שבה משא ומתן על המדינה הפלסטינית יתנהל עם המרכז-ימין. אז למה אנחנו יכולים לצפות מממשלת נתניהו החדשה? נושאים ששלטו בקמפיין, כלומר ביטחון וכלכלה, ישלטו ככל הנראה. בתור התחלה, נתניהו ינסה לשפר את הרקורד שלו בנושאים מקומיים וחברתיים על ידי הצגת מדיניות פרואקטיבית יותר הקשורה לדיור ולרפורמה בקרקעות. נושא הדיור מצריך שינויים כלכליים ובירוקרטיים כואבים במיוחד על פני רשות מקרקעי ישראל ותהליכי תכנון וייעוד. אבל כדי לטפל בסוגיות הללו כראוי, נתניהו יצטרך להתעמת עם בעלי הקרקע ועם בוני הדיור, כלומר רפורמות מבניות מרכזיות לא סבירות בטווח הקצר. בנוסף, נתניהו יצטרך גם לתקן את היחסים השבורים עם וושינגטון, דבר שאולי לא יהיה קל בהתחשב בכך שהקשרים עם ממשל אובמה יהיו תלויים במידה רבה בשאלה אם יושג הסכם גרעין על איראן, ובאיזו צורה לובשת הסכם כזה. זה מעלה את השאלה לאיזה כיוון תשתלט הממשלה על הביטחון הלאומי, ובעניין זה, מן הסתם ניתן לצפות שהממשלה תמשיך בסטטוס קוו. זאת למרות שחוסר היציבות הגוברת והתפשטותם של גורמים עוינים שאינם מדינתיים מצביעים על כך שישראל צריכה במקום זאת לעבור מעבר לגישה קצרת טווח ולכיוון בניית אסטרטגיית ביטחון לאומית ארוכת טווח ומקיפה שיכולה להפוך אותה למעצמה אזורית משולבת. ביצוע שינוי כזה ידרוש תהליך מדיני המסוגל לפתור את הסכסוך הישראלי-פלסטיני, במקום רק לבעוט את הפחית במורד הדרך. התחלת התקשורת מחדש עם הנהגת הגדה המערבית והתקשרות נכונה עם יוזמת השלום הערבית יהיו צעדים בכיוון הנכון. כל זה נאמר, זו תהיה כהונתו הרביעית של נתניהו בתפקיד, ולכן יש הרבה ראיות כדי לשפוט את מסלולו הסביר. וזה מצביע על כך שיהיה לו קל יותר להתמקד בנושאים הקשורים לכלכלה מאשר לעשות צעדים אמיתיים קדימה בבניית אסטרטגיית ביטחון לאומי מקיפה ארוכת טווח. אלה שמקווים שראש הממשלה עשוי לחשוב מחדש על מדיניות הביטחון הלאומי שלו, צפויים להתאכזב שוב.
ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו זכה בבחירות חוזרות בסקר שנערך ביום שלישי.
אולנה בגנו-מולדבסקי: לא סביר שנתניהו יחשוב מחדש על מדיניות הביטחון הלאומי.