Years ago, when our house was always full of small children, I staggered downstairs with a couple of fellow mothers after a chaotic communal bath-time and found the visiting Dads pouring well-earned drinks. We reported that, just before we battened down the hatches, all the three and four-year-old boys had been snapping at their pyjama elastic and comparing the size of their willies. The mothers all laughed. So did the fathers, for a brief moment, but then, in chorus, they ask™ed: ‘Um . . . and whose was the . . .?’ Civilized, cultured, happily married men, not a porn-hound or a libertine among them, but they couldn’t help it. Willy-worship, willy-pride, is hard-wired deep in the male brain. However much they deny it, men do seem to care. Actors Jonny Lee Miller (left) and Benedict Cumberbatch (right) were subject to much speculation and discussion after their stark-naked performances as Frankenstein a few years ago . Why else would King’s College London have bothered to trot around 15,000 men with a tape measure (one hopes not the hard, cold, sharp steel sort) and proudly report that the average length, unstimulated, is 3.6 in and 5.16 in erect. I do admire the chaps’ willingness to collaborate in that measurement in the presence of a researcher with a white coat and a ruler. Brrr. But the very fact that 15,000 men were happy to go through this bizarre academic exercise shows that they mind about their little friends. And that they all secretly, privately hoped that their willy would be bigger than average. The academics explain that it’s all about ‘using the graphs to examine the discrepancy between what a man believes to be their position on the graph and their actual position’, and that it will be very helpful to worried guys with body dysmorphic disorder, and to those prone to ordering the wrong size of prophylactic online. So, don’t tell me men don’t care. Further evidence was provided when some of us managed to see both versions of the astonishing Frankenstein play at the National Theatre a few years ago, in which on alternate nights the role of the Creature, stark-naked during a long opening scene, was taken by Benedict Cumberbatch and Jonny Lee Miller. Conversations between the male viewers who saw both were predictable, centring on who won that particular contest, and including the immortal line in a theatre-bar argument. ‘Ah yes, I see what you mean, but is it a show-er or a grower?’ We women edged away, to continue our serious analysis of which of the buff actors made the most alluring and convincing monster and which was best at being Dr Frankenstein. Libby says she blames author, Jilly Cooper (pictured), for giving men the impression that women are worried about size . Though to be fair, some of the girls were admiring the surrounding abs, pecs, and glutes. We do like a man who looks healthy. It’s a primitive need in the female to bond with a man who is going to be able to take the bins out unaided. But honestly, hand on heart, I suspect that very few of us during early courtship — or afterwards, or even after the golden wedding — are particularly worried about whether we are getting the full 3.6in average. The idea that we are waiting with a ruler and a scornful frown for the kecks to come off is miles from reality. I blame author Jilly Cooper for giving men that impression, with all her crazed descriptions of things rearing up like the Tower of Pisa, or space shuttles, or — my least favourite — a ‘joyous otter’. I suppose the trouble is that writing sex scenes you have few choices. You can resort to heavy innuendo, or do some Barbara Cartland stuff about being carried away to heaven on wings of bliss. Or you can throw in the towel and pretend the female eye will only be delighted by the spectacle of something that would fit neatly into the London or Manhattan skyline, somewhere between Centrepoint and the Gherkin. Though ideally, of course, not the Shard. The porn industry is obsessed with size, but anyone with half a brain and heart knows porn has little to do with the reality of lovemaking. Most of us have never cared about size. We don’t carry on like the fearsome coven on TV’s Sex And The City, shriekingly comparing notes in the back of taxis or skinny-muffin cafes. It is worth noting, without comment, that much of the genius behind those series and films came from — ahem — men. Gay men, in many cases. Out here in the real world, that is not the way women carry on. The only ones I’ve ever known talk about male size were sad, angry girls, unhappy in themselves about their failure to bond happily with any of the possessors of the said tackle. Libby is keen to point out that most women don't carry on like the women in Sex And The City (pictured), comparing detailed notes on the men they know . What we like is much harder to measure. I know a lot of women, and have been one for ages, and it’s simpler than you think. We like hugs, we like tenderness, we like men who seem (often bafflingly) to be delighted and aroused by the very sight of us, even without make-up and a heavy cold. We really like to be laughed into bed and treated with affectionate consideration once we’re there. We like men who think our enjoyment is at least half the point of the exercise, if not a bit more. We approve of chaps, of any dimension, who work out how to make the main event fun all round. We like men who chat and don’t mind being rolled over when they snore or hauled around when they have hogged the duvet. We like faithfulness and kindness, and a man who loves to cuddle the baby even when it’s leaking a bit. And we really like it when they grow out of caring about the 3.6in, or expecting it to be worshipped.
It's the hot topic of the moment thanks to recent scientific research .
King's College London's survey revealed the average length of a penis .
Here, Libby Purves, offers the ladies' opinion on the matter .
לפני שנים, כשהבית שלנו תמיד היה מלא בילדים קטנים, התנודדתי למטה עם זוג אמהות אחרות אחרי אמבטיה משותפת כאוטית ומצאתי את האבות המבקרים מוזגים משקאות מורווחים. דיווחנו שרגע לפני שהורדנו את הפתחים, כל הנערים בני השלוש והארבע חטפו את גומי הפיג'מה שלהם והשוו את גודל הווילי שלהם. האמהות כולן צחקו. כך גם האבות, לרגע קצר, אבל אז, במקהלה, הם שאלו: 'אממ. . . ושל מי היה ה. . .?’ גברים מתורבתים, תרבותיים, נשואים באושר, לא כלב פורנו או ליברטין ביניהם, אבל הם לא יכלו שלא. סגידה לווילי, גאווה לווילי, קשורה בחוטים עמוקים במוח הגברי. כמה שהם מכחישים את זה, נראה שלגברים כן אכפת. השחקנים ג'וני לי מילר (משמאל) ובנדיקט קמברבאץ' (מימין) היו נתונים לספקולציות ודיונים רבים לאחר הופעותיהם העירומות כפרנקנשטיין לפני כמה שנים. אחרת למה קינגס קולג' בלונדון היה טורח להסתובב בסביבות 15,000 איש עם סרט מדידה (אפשר לקוות שלא סוג הפלדה הקשה, הקרה והחדה) ולדווח בגאווה שהאורך הממוצע, ללא גירוי, הוא 3.6 אינצ' ו-5.16 בזקוף. אני כן מעריץ את נכונותם של החברים לשתף פעולה במדידה הזו בנוכחות חוקר עם מעיל לבן וסרגל. בררר. אבל עצם העובדה ש-15,000 גברים היו שמחים לעבור את התרגיל האקדמי המוזר הזה מראה שאכפת להם מהחברים הקטנים שלהם. ושכולם קיוו בסתר, בפרטיות, שהווילי שלהם יהיה גדול מהממוצע. אנשי האקדמיה מסבירים כי מדובר בסך הכל ב'שימוש בגרף כדי לבחון את הפער בין מה שגבר מאמין שהוא מיקומם בגרף לבין מיקומו בפועל', וכי זה יעזור מאוד לבחורים מודאגים עם הפרעה דיסמורפית בגוף, וכן אלה הנוטים להזמין את הגודל הלא נכון של טיפול מונע באינטרנט. אז, אל תגיד לי שלגברים לא אכפת. ראיות נוספות סופקו כאשר חלקנו הצליחו לראות את שתי הגרסאות של מחזה פרנקנשטיין המדהים בתיאטרון הלאומי לפני כמה שנים, שבו נטלו בלילות לסירוגין את תפקידו של היצור, עירום מוחלט במהלך סצנת פתיחה ארוכה, על ידי בנדיקט קמברבאץ' וג'וני לי מילר. השיחות בין הצופים הגברים שראו את שניהם היו צפויות, ובמרכזן מי ניצח בתחרות המסוימת, וכללו את הקו האלמותי בוויכוח של בר תיאטרון. ״אה, כן, אני מבין למה אתה מתכוון, אבל האם זה שואו-er או מגדל?״ אנחנו הנשים התרחקנו, כדי להמשיך את הניתוח הרציני שלנו של מי מהשחקנים החובבים עשה את המפלצת הכי מפתה ומשכנעת ומי היה הכי טוב ב בהיותו ד"ר פרנקנשטיין. ליבי אומרת שהיא מאשימה את הסופרת, ג'ילי קופר (בתמונה), בכך שעשתה לגברים את הרושם שנשים מודאגות לגבי הגודל. אם כי למען ההגינות, חלק מהבנות התפעלו מהבטן, החזה והעשב שמסביב. אנחנו כן אוהבים גבר שנראה בריא. זה צורך פרימיטיבי אצל הנקבה להתחבר לגבר שיוכל להוציא את הפחים ללא סיוע. אבל בכנות, יד על הלב, אני חושד שמעט מאוד מאיתנו במהלך חיזור מוקדם - או לאחר מכן, או אפילו אחרי חתונת הזהב - מודאגים במיוחד אם אנחנו מקבלים את הממוצע המלא של 3.6 אינץ'. הרעיון שאנחנו מחכים עם סרגל וזעף בוז עד שהקיקים יירדו רחוק מהמציאות. אני מאשימה את הסופרת ג'ילי קופר על כך שעשתה את הרושם הזה לגברים, עם כל התיאורים המטורפים שלה של דברים שצצים כמו מגדל פיזה, או מעבורות חלל, או - הפחות אהוב עליי - 'לוטרה שמחה'. אני מניח שהבעיה היא שלכתיבת סצנות מין יש לך מעט ברירות. אתה יכול לפנות לרמיזות כבדות, או לעשות כמה דברים של ברברה קרטלנד על להיסחף לגן עדן על כנפי אושר. או שאתה יכול לזרוק את המגבת ולהעמיד פנים שהעין הנשית תשמח רק מהמחזה של משהו שישתלב בצורה מסודרת בקו הרקיע של לונדון או מנהטן, איפשהו בין סנטרפוינט ל-Gherkin. אם כי באופן אידיאלי, כמובן, לא הרסיס. תעשיית הפורנו אובססיבית לגבי גודל, אבל כל מי שיש לו חצי מוח ולב יודע שלפורנו אין שום קשר למציאות של התעלסות. לרובנו מעולם לא היה אכפת מהגודל. אנחנו לא ממשיכים כמו האמנה המפחידה ב-Sex And The City של הטלוויזיה, ומשווים בצרחות פתקים בחלק האחורי של מוניות או בתי קפה צנומים. ראוי לציין, ללא הערה, שחלק גדול מהגאונות שמאחורי הסדרות והסרטים הללו הגיע מגברים - אהממ. גברים הומוסקסואלים, במקרים רבים. כאן, בעולם האמיתי, זו לא הדרך שבה נשים ממשיכות. היחידות שהכרתי אי פעם מדברות על גודל גבר היו נערות עצובות וכועסות, אומללות בפני עצמן על כישלונן להיקשר באושר עם כל אחד מבעלי ההתמודדות האמורה. ליבי מעוניינת לציין שרוב הנשים לא ממשיכות כמו הנשים ב-Sex And The City (בתמונה), תוך השוואה בין הערות מפורטות על הגברים שהן מכירות. מה שאנחנו אוהבים הרבה יותר קשה למדוד. אני מכירה הרבה נשים, והייתי כזו כבר שנים, וזה יותר פשוט ממה שאתה חושב. אנחנו אוהבים חיבוקים, אנחנו אוהבים רוך, אנחנו אוהבים גברים שנראים (לעתים קרובות בצורה מביכה) כמרוצים ומתעוררים מעצם המראה שלנו, גם בלי איפור והצטננות כבדה. אנחנו מאוד אוהבים שצוחקים אותנו למיטה ומתייחסים אליו בהתחשבות בחיבה ברגע שאנחנו שם. אנחנו אוהבים גברים שחושבים שההנאה שלנו היא לפחות חצי מהנקודה של התרגיל, אם לא קצת יותר. אנחנו מאשרים צ'אפים, מכל מימד, שחושבים איך להפוך את האירוע המרכזי למהנה בכל סיבוב. אנחנו אוהבים גברים שמפטפטים ולא אכפת להם שיהפכו אותם כשהם נוחרים או נסחפים אחריהם כשהם מצמידים את השמיכה. אנחנו אוהבים נאמנות וטוב לב, ואדם שאוהב לחבק את התינוק גם כשהוא קצת דולף. ואנחנו מאוד אוהבים את זה כשהם גדלים מתוך אכפתיות מה-3.6 אינץ', או מצפים שיסגדו לו.
זה הנושא החם של הרגע הודות למחקר מדעי עדכני.
הסקר של קינגס קולג' בלונדון חשף את האורך הממוצע של הפין.
כאן, Libby Purves, מציעה את דעתן של הנשים בעניין.