(CNN)Buddy Elias spent much of his life preserving the memory of his cousin Anne Frank. His death Monday brought back memories for me. We met three years ago in an Atlanta hotel conference room. He and his wife, Gerti, were touring the United States to promote a new book. I could tell instantly that he was related to Anne. His face resembled hers so much that it felt almost as though I was meeting her in person. "Anne Frank's Family" had just been published, based on 14 boxes of letters, postcards, photos and documents that Gerti accidentally discovered in the attic of their house in Basel. Elias told me that it wasn't just Anne who loved to write; everyone in the family did. The 6,000 recovered documents told a story of a family torn apart by war and anti-Semitism. That day in Atlanta, I listened to Elias tell me about loved ones he lost. He told me he was lucky that his family had remained in neutral Switzerland when World War II broke out. I thought back to our conversation Thursday when I learned the news of Elias' death. He died peacefully at his home in Basel, Switzerland, at 90, said an announcement posted on the website of Anne Frank Fonds, the foundation that Elias headed. Like millions of people who read "The Diary of Anne Frank," I was deeply influenced by her words and in awe of her family's courage. Anne received her diary on her 13th birthday and wrote in it for the two years that her family hid from the Nazis in the secret annex of an Amsterdam apartment. I was only in seventh grade when my father bought me the book in 1975. After the family was discovered, they were sent to Auschwitz. Later, Anne and her sister Margot were taken to Bergen-Belsen, where they both died in March 1945. Her father, Otto Frank, was the sole survivor of the family, one of only 7,000 people who made it out alive from Auschwitz. In the course of my two hours with Elias, I learned new things about the young, Jewish girl whose journal is arguably the most famous in the world. She called him Bernd, short for Bernhard, Elias' formal name. In his youth, Elias was an actor and a skater with Holiday on Ice. He was her first cousin and 4 years older. They adored one another. "Bernd, maybe we can skate as a pair together someday," Anne wrote in January 1941 from Amsterdam. "But I know I'll have to train very hard to be as good as you are." In another letter, Anne outlined the steps to their skating routine and drew a picture of the blue, fur-trimmed dress she would wear when she finally skated with Elias. "She never did get to do that," Elias said. On his 17th birthday in 1942, she asked him how it was going with a girl he had met. It was an ordinary letter that one keeps like any other. But it turned out to be her last to him, and he preserved it like a relic, as proof of his cousin's affection, as something to treasure. "That was the last sign of life I had with Anne," Elias told me. After the war, Otto Frank searched frantically for his family and eventually learned their cruel fate. He published Anne's diary in 1947 and helped transform it for the stage and film. He created the foundation in her name in 1963. The first edition of the diary was in Dutch. Elias told me he had to wait several years for a German language edition before he could read it. That was when he came to truly understand his childhood playmate. By the time he read her words, he had not seen Anne in many years. In his mind, he treasured the image of a spunky girl who loved the Jack-in-the-Box puppet shows Elias staged and played hide-and-seek. "Anne," he said, "was always good at hiding." I wondered whether he caught the irony of his own words. Otto Frank kept alive his daughter's legacy until he died in 1980 and passed on that role to Elias.  He was devoted to the task until the day he died. In 2012, he helped create the Frank Family Centre in Frankfurt, where archives of his extended family will be made accessible to the public, according to the Anne Frank foundation. Elias was my closest personal encounter with a girl who opened my eyes to the cruelty of this world. Anne Frank never gave up on humanity, despite everything she endured. It was her goodness that amazes every reader of her diary. In Elias, I saw that same goodness.
Anne Frank was extremely close to her first cousin Buddy Elias .
A discovery in Elias' attic led to the a book revealing new details about Anne's famiy .
Elias became the preserver of Anne's legacy after her father, Otto Frank, died in 1980 .
(CNN) באדי אליאס בילה חלק ניכר מחייו בשימור זכרה של בת דודתו אנה פרנק. מותו ביום שני העלה בי זיכרונות. הכרנו לפני שלוש שנים בחדר ישיבות של מלון באטלנטה. הוא ואשתו, גרטי, טיילו בארצות הברית כדי לקדם ספר חדש. יכולתי לראות מיד שהוא קשור לאן. הפנים שלו כל כך דמו לשלה עד שהרגיש כמעט כאילו אני פוגש אותה באופן אישי. "המשפחה של אנה פרנק" יצא לאור זה עתה, המבוסס על 14 קופסאות של מכתבים, גלויות, תמונות ומסמכים שגרטי גילתה בטעות בעליית הגג של ביתם בבאזל. אליאס אמר לי שלא רק אן אהבה לכתוב; כולם במשפחה עשו זאת. 6,000 המסמכים ששוחזרו סיפרו סיפור של משפחה שנקרעה על ידי מלחמה ואנטישמיות. באותו יום באטלנטה, הקשבתי לאליאס מספר לי על יקיריהם שהוא איבד. הוא אמר לי שהיה לו מזל שמשפחתו נשארה בשוויץ הנייטרלית כשפרצה מלחמת העולם השנייה. חשבתי על השיחה שלנו ביום חמישי כשנודע לי על מותו של אליאס. הוא מת בשלווה בביתו בבאזל, שוויץ, בגיל 90, כך נמסר בהודעה שפורסמה באתר האינטרנט של אנה פרנק פונדס, הקרן שבראשה עמד אליאס. כמו מיליוני אנשים שקראו את "יומנה של אנה פרנק", הושפעתי עמוקות מדבריה ומיראת כבוד מהאומץ של משפחתה. אן קיבלה את יומנה ביום הולדתה ה-13 וכתבה בו במשך השנתיים שמשפחתה הסתתרה מהנאצים בנספח הסודי של דירה באמסטרדם. הייתי רק בכיתה ז' כשאבי קנה לי את הספר בשנת 1975. לאחר שגילו את המשפחה, הם נשלחו לאושוויץ. מאוחר יותר, אן ואחותה מרגו נלקחו לברגן בלזן, שם מתו שניהם במרץ 1945. אביה, אוטו פרנק, היה הניצול היחיד מהמשפחה, אחד מ-7,000 איש בלבד שיצאו משם בחיים מאושוויץ. במהלך השעתיים שלי עם אליאס, למדתי דברים חדשים על הילדה הצעירה והיהודיה שהיומן שלה הוא ללא ספק המפורסם ביותר בעולם. היא קראה לו ברנד, קיצור של ברנהרד, שמו הרשמי של אליאס. בצעירותו, אליאס היה שחקן ומחליק עם Holiday on Ice. הוא היה בן דודה הראשון ומבוגר ב-4 שנים. הם העריצו אחד את השני. "ברנד, אולי נוכל להחליק כזוג ביחד יום אחד", כתבה אן בינואר 1941 מאמסטרדם. "אבל אני יודע שאני אצטרך להתאמן קשה מאוד כדי להיות טוב כמוך." במכתב אחר, אן תיארה את הצעדים לשגרת ההחלקה שלהם וציירה תמונה של השמלה הכחולה עם גזוז הפרווה שהיא תלבש כשהיא סוף סוף מחליקה עם אליאס. "היא מעולם לא הצליחה לעשות את זה," אמר אליאס. ביום הולדתו ה-17 ב-1942, היא שאלה אותו איך הולך עם בחורה שהכיר. זה היה מכתב רגיל שאדם שומר כמו כל מכתב אחר. אבל זה התברר לו שזה האחרון שלה, והוא שמר אותו כמו שריד, כהוכחה לחיבתו של בן דודו, כמשהו לאוצר. "זה היה סימן החיים האחרון שהיה לי עם אן," אמר לי אליאס. לאחר המלחמה, אוטו פרנק חיפש בטירוף את משפחתו ולבסוף נודע על גורלם האכזר. הוא פרסם את יומנה של אן ב-1947 ועזר להפוך אותו לבמה ולסרט. הוא הקים את הקרן על שמה בשנת 1963. המהדורה הראשונה של היומן הייתה בהולנדית. אליאס אמר לי שהוא צריך לחכות כמה שנים למהדורה בשפה הגרמנית לפני שיוכל לקרוא אותה. זה היה כאשר הוא למד באמת להבין את חברו למשחק מילדות. עד שקרא את דבריה, הוא לא ראה את אן שנים רבות. במוחו, הוא אצר את דמותה של נערה עזה שאהבה את מופעי הבובות של ג'ק-אין-הקופסה שאליאס העלה ושיחק מחבואים. "אן," הוא אמר, "תמיד הייתה טובה בלהסתתר." תהיתי אם הוא קולט את האירוניה שבדבריו שלו. אוטו פרנק שמר בחיים את מורשת בתו עד שמת ב-1980 והעביר את התפקיד הזה לאליאס. הוא היה מסור למשימה עד יום מותו. בשנת 2012, הוא עזר ליצור את מרכז משפחת פרנק בפרנקפורט, שבו ארכיונים של משפחתו המורחבת יוגשו לציבור, על פי קרן אנה פרנק. אליאס היה המפגש האישי הכי קרוב שלי עם בחורה שפקחה את עיניי לאכזריות העולם הזה. אנה פרנק מעולם לא ויתרה על האנושות, למרות כל מה שספגה. זה היה הטוב שלה שהדהים כל קורא ביומנה. באליאס ראיתי את אותו טוב.
אנה פרנק הייתה קרובה מאוד לבן דודה הראשון באדי אליאס.
תגלית בעליית הגג של אליאס הובילה לספר שחשף פרטים חדשים על משפחתה של אן.
אליאס הפך לשומר המורשת של אן לאחר שאביה, אוטו פרנק, נפטר ב-1980.