Incredible before and after images have revealed a fresh lunar scar created by the biggest explosion ever recorded on the moon's surface. The moon is pelted with cosmic debris all the time, but this relatively recent crater was created by an object the size of a small boulder. Scientists watched the object explode as it hit the surface in Mare Imbrium creating a flash of light 10 times as bright as anything ever recorded on the moon before. Scroll down for video . Incredible before (left) and after (right) images reveal a fresh lunar scar created by the biggest ever explosion recorded on the moon surface. Slide the middle bar to see how the moon's surface changed after impact . When a meteoroid strikes the moon, a large portion of the impact energy goes into heat and excavating a crater. However, part of it also goes into generating visible light, which results in a brilliant flash at the point of impact. The images reveal intricate details of the resulting impact crater and could help scientists learn more about how craters form. The brightest flash occurred on March 17, 2013 with coordinates 20.6°N, 336.1°E. The team predicted the crater's size based on the energy, and then eagerly awaited Lunar Reconnaissance Orbiter Camera;s next pass over the location to confirm their calculations. Being able to get observations before, during and after the impact is a valuable opportunity to understand impact events better. Four different mages of a crater formed on the moon, March 17, 2013; each scene is 1837ft (560 metres) wide. The brightest flash occurred on March 17, 2013 with coordinates 20.6°N, 336.1°E . Comparing the actual size of the crater to the brightness of the flash helps validate impact models. The crater itself is small, measuring 61.7ft (18.8 metres) in diameter, but its influence is large; debris excavated by the sudden release of energy flew for hundreds of metres. More than 200 related surface changes up to 19 miles (30km) away were noted. Scientists could be closer to finding water on the moon - a discovery that could help create rocket fuel and breathable air for future colonies. Using data from the Lunar Reconnaisance Orbiter's Lend tool, Nasa scientists have been mapping the hydrogen levels across the moon craggy deposits. And they've found surprisingly higher levels of hydrogen in a very specific area; the slopes of craters in the moon's southern hemisphere facing the South Pole. These slopes could be mankind's best hope finding drinkable water on the lunar surface, they claim. Hydrogen could be found as either hydroxol - which is a single atom bound with a single oxygen atom - or it may be two hydrogen atoms bound with oxygen. Scientists believe lunar water could be used for drinking or its components – hydrogen and oxygen – may be used to manufacture rocket fuel or even breathable air. Not only did the LROC images reveal intricate details of ejecta distribution, but they also offered a valuable opportunity to study the structure of the top meter of the regolith. Regolith is a term that refers to a soil that is lacking organic material. The soil on the moon is formed slowly over time as micrometeorites impact the surface and slowly grind rocks into a fine powder. As the fresh soil grains sit on the surface, they are exposed to radiation and slowly become darker and redder. This is largely caused by a reduction of iron in minerals to iron metal – reverse of rusting that happens on Earth. This slow change in reflectance and colour is generally referred to as space weathering; fresh soil is referred to as immature, and weathered soil is mature. Several surprises were revealed in the before and after image pairs around the new crater. Conventional thought predicted that the new crater should be surrounded by a high reflectance ejecta with some patchy debris spreading out two or three diameters. 'The high reflectance was there, but three other zones were discovered,' said Mark Robinson, a professor in ASU's School of Earth and Space Exploration and LROC's principal investigator. 'At the edge of the high reflectance ejecta was a low reflectance zone, then, beyond that, another high reflectance zone, and beyond that, another low reflectance zone.' It's not easy to find new impact craters because most of them are very small. The only way to really do this is to have a before image and an after image to compare. With the help of the automated tool, the team has identified 225 new impact craters ranging in size from 4.9ft to 140ft (91.5 meters to 43 metres) and over 25,000 small changes known as 'splotches'. Using data from the Lunar Reconnaisance Orbiter's Lend tool (artist's impression pictured), Nasa scientists discovered the crater itself is small, measuring 61.7ft (18.8 metres) in diameter, but its influence is large; debris excavated by the sudden release of energy flew for hundreds of metres .
Nasa watched a boulder-sized object explode on March 17 2013 .
Its flash was 10 times as bright as anything ever recorded on moon .
Resulting crater in Mare Imbrium is 61.7ft (18.8 metres) in diameter .
תמונות מדהימות לפני ואחרי חשפו צלקת ירחי טרייה שנוצרה מהפיצוץ הגדול ביותר שנרשם אי פעם על פני הירח. הירח מכוסה בפסולת קוסמית כל הזמן, אבל המכתש החדש יחסית הזה נוצר על ידי עצם בגודל של סלע קטן. מדענים צפו באובייקט מתפוצץ כשהוא פוגע במשטח ב-Mare Imbrium ויוצר הבזק אור בהיר פי 10 מכל דבר שתועד אי פעם על הירח. גלול למטה לסרטון. תמונות מדהימות לפני (שמאל) ואחרי (ימין) חושפות צלקת ירחי טרייה שנוצרה מהפיצוץ הגדול ביותר אי פעם שתועד על פני הירח. החלק את הפס האמצעי כדי לראות כיצד פני הירח השתנו לאחר הפגיעה. כאשר מטאורואיד פוגע בירח, חלק גדול מאנרגיית הפגיעה עוברת לחום ולחפירת מכתש. עם זאת, חלק ממנו נכנס גם ליצירת אור נראה, מה שגורם להבזק מבריק בנקודת הפגיעה. התמונות חושפות פרטים מורכבים של מכתש ההשפעה שנוצר ויכולות לעזור למדענים ללמוד יותר על האופן שבו נוצרים מכתשים. ההבזק הבהיר ביותר התרחש ב-17 במרץ 2013 עם קואורדינטות 20.6°N, 336.1°E. הצוות חזה את גודל המכתש בהתבסס על האנרגיה, ולאחר מכן חיכה בקוצר רוח למעבר הבא של מצלמת סיור הירח על המיקום כדי לאשר את החישובים שלהם. היכולת לקבל תצפיות לפני, במהלך ואחרי ההשפעה היא הזדמנות חשובה להבין טוב יותר אירועי השפעה. ארבעה קוסמים שונים של מכתש שנוצרו על הירח, 17 במרץ 2013; כל סצנה ברוחב 1837 רגל (560 מטר). ההבזק הבהיר ביותר התרחש ב-17 במרץ 2013 עם קואורדינטות 20.6°N, 336.1°E. השוואת הגודל האמיתי של המכתש לבהירות הפלאש עוזרת לאמת מודלים של השפעה. המכתש עצמו קטן, בקוטר 61.7 רגל (18.8 מטר), אך השפעתו גדולה; פסולת שנחפרה על ידי שחרור פתאומי של אנרגיה עפה לאורך מאות מטרים. צוינו יותר מ-200 שינויים פני השטח הקשורים למרחק של עד 19 מייל (30 ק"מ). מדענים עשויים להיות קרובים יותר למציאת מים על הירח - תגלית שיכולה לסייע ביצירת דלק רקטי ואוויר לנשימה עבור מושבות עתידיות. תוך שימוש בנתונים מכלי ההלוואה של Lunar Reconnaisance Orbiter, מדעני נאסא מיפו את רמות המימן על פני מרבצי הירח המחורצים. והם מצאו רמות גבוהות יותר באופן מפתיע של מימן באזור מאוד ספציפי; מדרונות המכתשים בחצי הכדור הדרומי של הירח מול הקוטב הדרומי. המדרונות הללו יכולים להיות התקווה הטובה ביותר של האנושות למצוא מים ראויים לשתייה על פני הירח, הם טוענים. מימן יכול להימצא בתור הידרוקסול - שהוא אטום בודד הקשור לאטום חמצן בודד - או שזה יכול להיות שני אטומי מימן הקשורים בחמצן. מדענים מאמינים שניתן להשתמש במי הירח לשתייה או שמרכיביהם - מימן וחמצן - עשויים לשמש לייצור דלק רקטות או אפילו אוויר לנשימה. לא רק שתמונות ה-LROC חשפו פרטים מורכבים של התפלגות פליטה, אלא שהן גם הציעו הזדמנות חשובה לחקור את מבנה המטר העליון של הרגולית. רגולית הוא מונח המתייחס לאדמה שחסרה בה חומר אורגני. האדמה על הירח נוצרת באיטיות לאורך זמן כאשר מיקרומטאוריטים פוגעים על פני השטח וטוחנים לאט סלעים לאבקה דקה. כאשר גרגרי האדמה הטריים יושבים על פני השטח, הם נחשפים לקרינה ולאט לאט הופכים כהים יותר ויותר אדומים. זה נגרם בעיקר מהפחתת הברזל במינרלים למתכת ברזל - הפוך מהחלודה שקורה על כדור הארץ. שינוי איטי זה בהשתקפות ובצבע מכונה בדרך כלל בליה בחלל; אדמה טרייה מכונה לא בוגרת, ואדמה שעברה בליה היא בוגרת. מספר הפתעות נחשפו בצמדי התמונות של לפני ואחרי סביב המכתש החדש. מחשבה קונבנציונלית חזתה שהמכתש החדש צריך להיות מוקף בפליטת רפלקציה גבוהה עם פסולת חלקית שמתפרסת על פני שניים או שלושה קטרים. "ההחזר הגבוה היה שם, אבל שלושה אזורים אחרים התגלו", אמר מארק רובינסון, פרופסור בבית הספר לחקר כדור הארץ והחלל של ASU והחוקר הראשי של LROC. "בקצה פליטת ההחזר הגבוה היה אזור בעל החזר נמוך, ואז, מעבר לזה, עוד אזור החזר גבוה, ומעבר לזה, עוד אזור בעל החזר נמוך." לא קל למצוא מכתשי פגיעה חדשים כי רובם קטנים מאוד. הדרך היחידה לעשות זאת באמת היא לקבל תמונה של לפני ותמונה של אחרי להשוואה. בעזרת הכלי האוטומטי, הצוות זיהה 225 מכתשי פגיעה חדשים בגודל של 4.9 רגל עד 140 רגל (91.5 מטר עד 43 מטר) ולמעלה מ-25,000 שינויים קטנים הידועים בשם 'כתמים'. תוך שימוש בנתונים מכלי ההשאלה של Lunar Reconnaisance Orbiter (התרשמות האמן בתמונה), גילו מדעני נאסא שהמכתש עצמו קטן, בקוטר של 61.7 רגל (18.8 מטר), אך השפעתו גדולה; פסולת שנחפרה על ידי שחרור פתאומי של אנרגיה עפה לאורך מאות מטרים.
נאסא צפתה בחפץ בגודל סלע מתפוצץ ב-17 במרץ 2013.
ההבזק שלו היה בהיר פי 10 מכל דבר שתועד אי פעם על הירח.
קוטר המכתש שנוצר ב-Mare Imbrium הוא 61.7 רגל (18.8 מטר).