Lisa Pigram, 42, was shocked to be told her wheezing and chest pains were due to a bronchial carcinoid tumour . For four years, mother-of-three Lisa Pigram went back and forth to her GP, complaining of wheeziness and occasional sharp pains in her shoulder and chest. Sometimes, she felt as though she was struggling to breathe, or that she was coming down with the flu. Yet she was 'just pooh-poohed' by doctors, says Lisa, 42, who lives in Essex with her husband and has three children, aged 22, 13 and eight. She was not sent for tests, and one doctor even insinuated that it was all in her mind and she was just 'a bit sensitive'. It was after she coughed up blood on holiday in 2004 - and still the doctor told her to wait and see if it got worse - that she decided to use her private medical insurance. Lisa, a teaching assistant, saw a specialist, who inserted a tube with a camera into her lungs and found a growth in her airways. She had a grape-sized bronchial carcinoid tumour - the same condition that the BBC's political editor Nick Robinson announced he had this weekend. The news came as a shock. Like Robinson, Lisa, 42, had never smoked - and no one could explain why she had developed it. She was told the tumour was essentially 'benign' and that if they removed it surgically, that would be the end of it. So, in May 2005, she had a section of her top lung cut out. Nick Robinson, 51, followed up the announcement of his cancer with typical good humour: . 'Timing lousy. Prognosis good,' he quipped. Indeed, the prognosis for most people with his form of cancer is very good if the tumour is caught early and surgically removed. Bronchial carcinoid tumours are a form of cancer known as neuroendocrine tumours. These form on the endocrine system, a network of glands and cells throughout the body that produces hormones. They can be found elsewhere in the body, mainly the intestines, the pancreas and the appendix - 10 to 20 per cent occur in the lungs. Every year, 3,000 people in the UK are diagnosed with a neuroendocrine tumour. 'It is far less aggressive than many other cancers and even people with an advanced form can live for decades - Steve Jobs had a pancreatic form and lived for a long time with it,' says Neil Pearce, a surgeon who leads the team treating neuroendocrine tumours at University Hospital, Southampton. Jobs, the Apple boss, was diagnosed in 2003 and died in 2011. The news came as a shock for both BBC journalist Nick Robinson (pictured) and Lisa - as neither of them had ever smoked . The difference between typical lung cancer and bronchial carcinoid is that the former occurs within the main cells of the lung; bronchoid carcinoids occur in the neuroendocrine cells dotted around the lining of the main airways. Wherever a neuro-endocrine tumour develops, it can begin to produce hormones - and 30 per cent do so, resulting in a range of symptoms. The type of hormone produced varies significantly, but tumours in the lungs tend to produce either ACTH, which regulates production of the stress hormone cortisol, or serotonin, which can affect gut function, mood and the dilation of blood vessels. If tumours produce serotonin, this causes flushing, diarrhoea and wheezing. But these vague symptoms can make a neuroendocrine tumour more difficult to diagnose and, often, they are only picked up by chance, says Catherine Bouvier of the Net Patient Foundation. 'In around 20 per cent of cases, they are detected either at A&E, as the patient has become very ill, or by chance when they go for a routine health check,' she says. Diagnosis is made more difficult by the fact that non-smokers often don't think that they can get lung cancer. 'We don't actually know what causes it - it is a total mystery, but it does not seem to be associated with smoking,' says Mr Pearce. In fact, while smoking is by far the most common cause of the 43,000 cases of lung cancer each year, 14 per cent of people who develop it will not be smokers. Lisa says her future is now uncertain and she is worried about her children . The type of lung cancer most heavily linked to smoking is squamous cell, yet even this can affect non-smokers. 'What we think happens with lung cancer is that smoking irritates the airways and this causes the cells there to change,' says Professor Keith Prowse, honorary medical director of the British Lung Foundation. 'In cases where people have not even had this connection with cigarette smoke, there is a suggestion that it may be linked to atmospheric pollution.' Some may also be genetically more prone to lung cancer. Almost all lung cancers cause similar symptoms. 'Patients get infection-type symptoms, such as a cough, coughing up blood or wheezing. The difficulty is, some of these symptoms also occur with other conditions, such as asthma,' says Professor Prowse. The lung is also a large organ - lay it out flat and it is as big as a tennis court. Getting a diagnosis relies on taking a biopsy from the right part. The good news is that for 70 per cent of those who are diagnosed with a bronchial carcinoid, the condition can be 'cured' simply by removing it surgically, says Professor Prowse. And here in the UK, we have more centres of excellence for treating this than anywhere in Europe, says Mr Pearce. 'However, not every patient with a neuroendocrine tumour gets seen by a specialist in one of these centres,' he adds. Lisa is one of the unlucky ones. After her surgery in 2005, she was discharged without any follow-up scans or investigations. She thought the experience was behind her and, the next year, went on to have another baby. Then, in 2010, she began to feel unwell. She couldn't quite put her finger on it - she had a bit of an upset stomach from time to time, daily acid indigestion, the odd palpitation and flushing. She also had pains in her chest. Lisa now knows this was caused by another tumour on her lung, pumping out hormones. When she initially went to her GP, she was told to cut out alcohol and given omeprazole, a drug to reduce her stomach acid. But eventually, in July 2012, she was sent for a scan. It revealed that the cancer had returned to the same lung. 'Suddenly, doctors started using the word cancer for the first time - I had no idea that was what I had, which came as a major shock to say the least,' says Lisa. The tumour is between two major blood vessels, and she has been told it is inoperable. The problem is that, aside from surgery, there is no cure for this cancer - as it is a slow-growing form of the disease, it does not respond to conventional chemotherapy, which targets cells with a rapid turnover. Proportion of lung cancer cases linked to inadequate intake of fruit and veg . But there are drugs that can stop the tumour getting bigger, and nuclear medicine treatments, using radioactivity to target receptors on the tumour cells. Initially, Lisa was given hormone injections, called lanreotide, which she had to self-administer once a month. 'At first, it was great as it stopped my other symptoms such as an upset stomach. I was told that the cancer was stable, but I felt as if I had a ticking time-bomb inside me and dreaded going to my scans.' A recent scan showed her tumour had started to increase, and she now needs further follow-up scans to look at it in more detail. People often wrongly refer to this cancer as benign, says Mr Pearce. 'They say: "Good news, it's a benign tumour", then a few years later: "Bad news, it's spread". 'The cells can look benign down a microscope and that's why you need to see a specialist, because they will know how these really do behave - and they do spread, in 30 to 40 per cent of cases.' Lisa is very angry that neuroendocrine cancer is portrayed as almost 'harmless' and that while specialists say anyone with an endocrine tumour should be followed up, she was not - she has also been in touch with others like her who have not been followed up, either. Lisa says: 'It's unfair. I brought another child into the world after my operation, thinking that I would be fine. 'No one can tell me what the future holds, but I know this - if you have a neuroendocrine cancer, make sure you get followed up. 'It might be a slow growing, easy-to-treat cancer for most people - but not for all.' See netpatientfoundation.org or call 0800 434 6476; www.roycastle.org .
Lisa Pigram, 42, from Essex, had a bronchial carcinoid tumour .
Is the same condition the BBC's political editor Nick Robinson has .
Journalist announced last weekend he had the condition tumour .
But just like Robinson, mother of two Lisa had never smoked .
ליסה פיגרם, בת 42, הייתה בהלם כשאמרו לה שצפצופים וכאבים בחזה נובעים מגידול קרצינואיד בסימפונות. במשך ארבע שנים, אמא לשלושה ליסה פיגרם הלכה הלוך ושוב לרופא המשפחה שלה, והתלוננה על צפצופים וכאבים חדים מדי פעם בכתפה ובחזה. לפעמים, היא הרגישה כאילו היא מתקשה לנשום, או שהיא חולפת עם שפעת. עם זאת, היא "סתם פופסה" על ידי רופאים, אומרת ליסה, בת 42, המתגוררת באסקס עם בעלה ויש לה שלושה ילדים, בני 22, 13 ושמונה. היא לא נשלחה לבדיקות, ורופא אחד אפילו רמז שהכל בראש שלה והיא פשוט 'קצת רגישה'. זה היה אחרי שהיא השתעלה דם בחופשה ב-2004 - ועדיין הרופא אמר לה לחכות ולראות אם זה מחמיר - היא החליטה להשתמש בביטוח הרפואי הפרטי שלה. ליסה, עוזרת הוראה, ראתה מומחה, שהחדיר צינור עם מצלמה לריאותיה ומצא גידול בדרכי הנשימה. היה לה גידול קרצינואיד בסימפונות בגודל ענבים - אותו מצב שהעורך הפוליטי של ה-BBC ניק רובינסון הודיע ​​שהיה לו בסוף השבוע. החדשות הגיעו כהלם. כמו רובינסון, ליסה, בת 42, מעולם לא עישנה - ואף אחד לא יכול היה להסביר למה היא פיתחה את זה. נאמר לה שהגידול הוא בעצם 'שפיר' ושאם יסירו אותו בניתוח, זה יסתיים. אז, במאי 2005, גזרו לה חלק מהריאה העליונה. ניק רובינסון, 51, עקב אחרי ההכרזה על הסרטן שלו בהומור טוב טיפוסי: . ״התזמון גרוע. הפרוגנוזה טובה,״ הוא ציחקק. ואכן, הפרוגנוזה עבור רוב האנשים עם צורת הסרטן שלו טובה מאוד אם הגידול נתפס מוקדם ומוסר בניתוח. גידולים קרצינואידים של הסימפונות הם סוג של סרטן המכונה גידולים נוירואנדוקריניים. אלה יוצרים על המערכת האנדוקרינית, רשת של בלוטות ותאים בכל הגוף המייצרת הורמונים. ניתן למצוא אותם במקומות אחרים בגוף, בעיקר במעיים, בלבלב ובתוספתן - 10 עד 20 אחוז מתרחשים בריאות. מדי שנה, 3,000 אנשים בבריטניה מאובחנים עם גידול נוירואנדוקריני. "זה הרבה פחות אגרסיבי מהרבה סוגי סרטן אחרים ואפילו אנשים עם צורה מתקדמת יכולים לחיות במשך עשרות שנים - לסטיב ג'ובס היה צורה לבלב וחי איתה הרבה זמן", אומר ניל פירס, מנתח שמוביל את הצוות המטפל בנוירואנדוקרינית. גידולים בבית החולים האוניברסיטאי, סאות'המפטון. ג'ובס, הבוס של אפל, אובחן ב-2003 ומת ב-2011. החדשות הגיעו כהלם גם לעיתונאי ה-BBC ניק רובינסון (בתמונה) וגם ליסה - מכיוון שאף אחד מהם לא עישן מעולם. ההבדל בין סרטן ריאות טיפוסי לקרצינואיד הסימפונות הוא שהראשון מתרחש בתוך התאים העיקריים של הריאה; קרצינואידים של הסימפונות מתרחשים בתאים הנוירואנדוקריניים המנוקדים סביב רירית דרכי הנשימה הראשיות. בכל מקום שבו מתפתח גידול נוירו-אנדוקריני, הוא יכול להתחיל לייצר הורמונים - ו-30% עושים זאת, מה שמוביל למגוון של תסמינים. סוג ההורמון המיוצר משתנה באופן משמעותי, אך גידולים בריאות נוטים לייצר ACTH, המווסת את ייצור הורמון הסטרס קורטיזול, או סרוטונין, שיכול להשפיע על תפקוד המעיים, מצב הרוח והתרחבות כלי הדם. אם גידולים מייצרים סרוטונין, זה גורם להסמקה, שלשולים וצפצופים. אבל הסימפטומים המעורפלים האלה יכולים להפוך גידול נוירואנדוקריני לקשה יותר לאבחון, ולעתים קרובות, הם נאספים רק במקרה, אומרת קתרין בובייר מקרן Net Patient. "בסביבות 20 אחוז מהמקרים, הם מתגלים או במיון, מכיוון שהחולה חלה מאוד, או במקרה כשהם הולכים לבדיקת בריאות שגרתית", היא אומרת. האבחנה מקשה יותר על ידי העובדה שלעתים קרובות לא מעשנים לא חושבים שהם יכולים לחלות בסרטן ריאות. "אנחנו למעשה לא יודעים מה גורם לזה - זו תעלומה מוחלטת, אבל לא נראה שזה קשור לעישון", אומר מר פירס. למעשה, בעוד שעישון הוא ללא ספק הגורם השכיח ביותר ל-43,000 מקרים של סרטן ריאות מדי שנה, 14 אחוז מהאנשים שיפתחו אותו לא יהיו מעשנים. ליסה אומרת שעתידה אינו ברור כעת והיא מודאגת לגבי ילדיה. סוג סרטן הריאות המקושר ביותר לעישון הוא תאי קשקש, אך גם זה יכול להשפיע על אנשים שאינם מעשנים. "מה שאנחנו חושבים שקורה עם סרטן ריאות הוא שעישון מגרה את דרכי הנשימה וזה גורם לתאים שם להשתנות", אומר פרופסור קית' פרוז, מנהל רפואי כבוד של קרן הריאות הבריטית. "במקרים שבהם לאנשים אפילו לא היה את הקשר הזה עם עשן סיגריות, יש טענה שזה עשוי להיות קשור לזיהום אטמוספרי". חלקם עשויים להיות גם נוטים יותר מבחינה גנטית לסרטן ריאות. כמעט כל סרטן הריאות גורם לתסמינים דומים. "חולים מקבלים תסמינים מסוג זיהום, כמו שיעול, שיעול דם או צפצופים. הקושי הוא שחלק מהתסמינים הללו מתרחשים גם עם מצבים אחרים, כמו אסטמה", אומר פרופסור פרווס. הריאה היא גם איבר גדול - הנח אותה שטוחה והיא גדולה כמו מגרש טניס. קבלת האבחנה מסתמכת על נטילת ביופסיה מהחלק הימני. החדשות הטובות הן שעבור 70 אחוז מאלה שאובחנו עם קרצינואיד הסימפונות, ניתן 'לרפא' את המצב פשוט על ידי הסרתו בניתוח, אומר פרופסור פרווס. וכאן בבריטניה, יש לנו יותר מרכזי מצוינות לטיפול בזה מאשר בכל מקום באירופה, אומר מר פירס. "עם זאת, לא כל חולה עם גידול נוירואנדוקריני נצפה על ידי מומחה באחד מהמרכזים הללו", הוא מוסיף. ליסה היא אחת חסרות המזל. לאחר הניתוח ב-2005, היא שוחררה ללא כל סריקות מעקב או חקירות. היא חשבה שהחוויה מאחוריה, ובשנה הבאה המשיכה ללדת עוד תינוק. ואז, ב-2010, היא התחילה להרגיש לא טוב. היא לא ממש הצליחה לשים את האצבע על זה - היו לה קצת קלקול קיבה מדי פעם, הפרעות עיכול חומציות יומיומיות, דפיקות לב מוזרות והסמקה. היו לה גם כאבים בחזה. ליסה יודעת עכשיו שזה נגרם מגידול אחר בריאה שלה, שמוציא הורמונים. כשהיא הלכה לרופא המשפחה שלה, נאמר לה להפסיק את האלכוהול וניתנה לה אומפרזול, תרופה להפחתת חומצת הקיבה שלה. אבל בסופו של דבר, ביולי 2012, היא נשלחה לסריקה. הוא גילה שהסרטן חזר לאותה ריאה. "פתאום, רופאים התחילו להשתמש במילה סרטן בפעם הראשונה - לא היה לי מושג שזה מה שיש לי, וזה היה הלם גדול בלשון המעטה", אומרת ליסה. הגידול נמצא בין שני כלי דם עיקריים, ונאמר לה שהוא אינו ניתן לניתוח. הבעיה היא שמלבד ניתוח, אין תרופה לסרטן זה - מכיוון שמדובר במחלה שצומחת לאט, היא אינה מגיבה לכימותרפיה קונבנציונלית, המכוונת לתאים עם תחלופה מהירה. שיעור מקרי סרטן הריאות הקשורים לצריכה לא מספקת של פירות וירקות. אבל ישנן תרופות שיכולות לעצור את גידול הגידול, וטיפולים ברפואה גרעינית, תוך שימוש ברדיואקטיביות כדי למקד קולטנים על תאי הגידול. בתחילה, ליסה קיבלה זריקות הורמונים, הנקראות lanreotide, אותן נאלצה לתת בעצמה פעם בחודש. "בהתחלה זה היה נהדר כי זה עצר את התסמינים האחרים שלי כמו קלקול קיבה. אמרו לי שהסרטן יציב, אבל הרגשתי כאילו יש לי פצצת זמן מתקתקת בתוכי ופחדתי ללכת לסריקות שלי״. סריקה לאחרונה הראתה שהגידול שלה התחיל לעלות, וכעת היא זקוקה לסריקות מעקב נוספות כדי לבחון אותו ביתר פירוט. לעתים קרובות אנשים מתייחסים בטעות לסרטן הזה כשפיר, אומר מר פירס. "הם אומרים: "חדשות טובות, זה גידול שפיר", ואז כמה שנים לאחר מכן: "חדשות רעות, זה התפשט". "התאים יכולים להיראות שפירים במיקרוסקופ וזו הסיבה שאתה צריך לראות מומחה, כי הם יידעו איך אלה באמת מתנהגים - והם מתפשטים, ב-30 עד 40 אחוז מהמקרים." ליסה כועסת מאוד על כך שסרטן נוירואנדוקריני מוצג ככמעט 'לא מזיק', וכי בעוד מומחים אומרים שצריך לעקוב אחר כל מי שיש לו גידול אנדוקריני, היא לא הייתה - היא גם הייתה בקשר עם אחרים כמוה שלא עברו מעקב, אוֹ. ליסה אומרת: 'זה לא הוגן. הבאתי עוד ילד לעולם לאחר הניתוח, מתוך מחשבה שאהיה בסדר. "אף אחד לא יכול להגיד לי מה צופן העתיד, אבל אני יודע את זה - אם יש לך סרטן נוירואנדוקריני, וודא שאתה מקבל מעקב. "יכול להיות שזה סרטן שגדל לאט וקל לטיפול עבור רוב האנשים - אבל לא לכולם." ראה netpatientfoundation.org או התקשר למספר 0800 434 6476; www.roycastle.org.
ליסה פיגרם, בת 42 מאסקס, סבלה מגידול קרצינואיד בסימפונות.
האם אותו מצב יש לעורך הפוליטי של ה-BBC ניק רובינסון.
עיתונאי הודיע ​​בסוף השבוע שעבר שיש לו את הגידול.
אבל בדיוק כמו רובינסון, אם לשניים ליסה מעולם לא עישנה.