(CNN)Six months ago this week Omar received a panicked phone call from his friend and fellow student. "I was in my dormitory writing a paper and a friend called me in desperation from a bus. He said they were being shot by police," Omar explained. He has not heard from his friend since. Omar is a student at the Raúl Isidro Burgos Rural Teacher Training College of Ayotzinapa, in Guerrero state. His friend is one of 43 students who were subjected to enforced disappearance in September of 2014. As the days and weeks passed, the Mexican authorities stalled and obfuscated. Despite worldwide attention on the issue, they have, for months, failed to properly investigate all lines of the case, especially the worrying allegations of complicity by armed forces. In January, I traveled to the Ayotzinapa college. There, in the college hall, surrounded by murals of Mexico's revolutionary leaders, I met the families of the disappeared students. For the past six months, mothers, fathers, sisters and brothers, as well as other relatives and community members, have been campaigning relentlessly, demanding answers from the authorities about what happened to their loved ones. It was an emotional and difficult meeting; there were tears of sadness and disappointment. Mothers and fathers spoke of counting the seconds since they last saw their sons, and expressed frustration at how they and their boys have been portrayed as troublemakers by the authorities and the media. These are people who have lived in poverty, whose communities have been historically abandoned by the state; for many, their missing son was the first of their families to go to school. Now, so many hopes and dreams have been shattered. I have witnessed all kinds of human tragedies, but there can be few things as painful as the torment of not knowing where a loved one is. The past months have been a roller-coaster for these families, and all of us who support and accompany their struggles. But a constant factor has been the Mexican government's failure to respond effectively and address these grave human rights violations. A prime example of this is how, on November 7, 2014, the authorities announced that human remains had been uncovered in a rubbish dump and a nearby river in Cocula, and the then-attorney general Jesús Murillo Karam announced weeks later that he was prepared to close the case. According to the prosecutor, he was satisfied that the findings of his office's investigation were sufficient proof of what happened. However, only one of the missing students has been identified through DNA tests. Other human remains are still being tested, and it seems that the whole investigation so far has been based only on the testimonies of three gang members. You don't have to be attorney general to know that this is far from conclusive proof. But amidst the sadness of the families I met, there was a calm and steely resolve. These 43 mothers and fathers have decided they cannot accept the silence or half-answers they have been given by the government, instead they are demanding the truth. One father explained to me how the horror of that day has transformed them all from peasant farmers to detectives and campaigners. If the authorities won't push for proper investigations, then they will. They have been campaigning vocally for the truth ever since. The tragic reality is that these 43 students were only the most recent we have heard of in a long line of the disappeared. According to official figures, 24,748 people have disappeared or gone missing in Mexico since 2007, and almost half of them during the current administration of President Peña Nieto. Fortunately the international community has stepped up. Recently the Inter-American Commission on Human Rights established a Group of Independent Experts to review the official investigation into the enforced disappearance of the students. In February, the United Nations' Committee on Enforced Disappearances produced recommendations on how to deal with disappearances in Mexico. The committee concluded that there is a context of generalized disappearances in a great part of the country. It has asked the government to prevent acts of intimidation and harassment toward the families of the disappeared and has suggested setting up a DNA database of missing people and a registry of disappearances. However, even these international calls are going unheeded. Just hours after the U.N. committee published its conclusions and recommendations, the Mexican government disregarded them. This is a worrying sign that the government is not stepping up and taking this human rights crisis seriously. On March 3, Mexico appointed Arely Gómez González as the new federal attorney general. We had hoped that she would forge on where her predecessor failed and get to the root of the corruption and impunity that lies behind this terrible tragedy. However, her recent statements -- that the disappearance of the 43 students is an "isolated case" and that there is no confirmation of grave human rights violations in this case -- are shocking. For Omar and the others waiting for news, it is only full accountability and pursuit of justice that can address the horrors they have seen and experienced. "The government's response has been nothing but disrespectful and insensitive," Omar said. "I'm alarmed about what happened but I'm not afraid. We will never give up our fight for justice." Amnesty International and I will be there alongside them every step of the way.
Six months ago, 43 students from Ayotzinapa College in Mexico disappeared .
Erika Guevara Rosas: It is outrageous that Mexican authorities have not found them .
(CNN) לפני שישה חודשים השבוע קיבל עומר שיחת טלפון מבוהלת מחברו ומחברו לתלמיד. "הייתי במעונות שלי וכתבתי עבודה וחבר התקשר אליי בייאוש מאוטובוס. הוא אמר שהם נורו על ידי המשטרה", הסביר עומר. מאז הוא לא שמע מחברו. עומר הוא סטודנט במכללה הכפרית להכשרת מורים ראול איסידרו בורגוס באיוצינאפה, במדינת גררו. חברו הוא אחד מ-43 תלמידים שהיו נתונים להיעלמות כפויה בספטמבר 2014. ככל שחלפו הימים והשבועות, השלטונות המקסיקניים נתקעו והתערפלו. למרות תשומת הלב העולמית בנושא, הם לא הצליחו, במשך חודשים, לחקור כראוי את כל קווי המקרה, במיוחד ההאשמות המדאיגות על שותפות של כוחות מזוינים. בינואר נסעתי למכללת איוצינפה. שם, באולם המכללה, מוקף בציורי קיר של מנהיגי המהפכנים של מקסיקו, פגשתי את משפחות הסטודנטים שנעלמו. בחצי השנה האחרונה אמהות, אבות, אחיות ואחים, כמו גם קרובי משפחה וחברי קהילה אחרים, מנהלים קמפיין ללא הפוגה, ודורשים תשובות מהרשויות על מה שקרה ליקיריהם. זו הייתה פגישה מרגשת וקשה; היו דמעות של עצב ואכזבה. אמהות ואבות דיברו על ספירת השניות מאז שראו את בניהם בפעם האחרונה, והביעו תסכול מהאופן שבו הם והילדים שלהם הוצגו כמעצבי צרות על ידי הרשויות והתקשורת. מדובר באנשים שחיו בעוני, שהקהילה שלהם ננטשה היסטורית על ידי המדינה; עבור רבים, בנם הנעדר היה הראשון במשפחותיהם שהלך לבית הספר. עכשיו, כל כך הרבה תקוות וחלומות התנפצו. הייתי עד לכל מיני טרגדיות אנושיות, אבל יכולים להיות מעט דברים כואבים כמו הייסורים של אי הידיעה היכן אדם אהוב. החודשים האחרונים היו רכבת הרים עבור המשפחות הללו, וכולנו התומכים ומלווים את מאבקיהם. אבל גורם קבוע היה כישלונה של ממשלת מקסיקו להגיב ביעילות ולטפל בהפרות זכויות האדם החמורות הללו. דוגמה מצוינת לכך היא כיצד, ב-7 בנובמבר 2014, הודיעו השלטונות כי שרידי אדם נחשפו במזבלה ובנהר סמוך בקוקולה, והיועץ המשפטי לממשלה דאז, חסוס מורילו קאראם, הודיע ​​שבועות לאחר מכן כי הוא מוכן. לסגור את התיק. לטענת התובע, הוא היה מרוצה שממצאי החקירה של משרדו מהווים הוכחה מספקת למה שהתרחש. עם זאת, רק אחד מהתלמידים הנעדרים זוהה באמצעות בדיקות DNA. שרידי אדם נוספים עדיין נבדקים, ונראה שכל החקירה עד כה התבססה רק על עדויות של שלושה חברי כנופיה. לא צריך להיות היועץ המשפטי לממשלה כדי לדעת שזו רחוקה מלהיות הוכחה חותכת. אבל בתוך העצב של המשפחות שפגשתי, הייתה נחישות רגועה ופלדה. 43 האמהות והאבות הללו החליטו שהם לא יכולים לקבל את השתיקה או התשובות למחצה שקיבלו מהממשלה, במקום זאת הם דורשים את האמת. אבא אחד הסביר לי איך הזוועה של אותו היום הפכה את כולם מחקלאים איכרים לבלשים ותעמלים. אם הרשויות לא ילחצו לחקירות ראויות, אז הן יעשו זאת. מאז הם מנהלים קמפיין קולני למען האמת. המציאות הטרגית היא ש-43 התלמידים הללו היו רק האחרונים ששמענו עליהם בשורה ארוכה של נעלמים. לפי נתונים רשמיים, 24,748 בני אדם נעלמו או נעלמו במקסיקו מאז 2007, וכמעט מחציתם במהלך הממשל הנוכחי של הנשיא פניה נייטו. למרבה המזל הקהילה הבינלאומית עלתה מדרגה. לאחרונה הקימה הוועדה הבין-אמריקאית לזכויות אדם קבוצה של מומחים עצמאיים כדי לבחון את החקירה הרשמית על היעלמותם הכפויה של התלמידים. בפברואר, ועדת האומות המאוחדות להעלמות בכפייה הפיקה המלצות כיצד להתמודד עם היעלמות במקסיקו. הוועדה הגיעה למסקנה כי קיים הקשר של היעלמות כללית בחלק גדול מהמדינה. היא ביקשה מהממשלה למנוע מעשי הפחדה והטרדה כלפי משפחות הנעלמים והציעה להקים מאגר DNA של נעדרים ומרשם של נעלמים. עם זאת, אפילו השיחות הבינלאומיות הללו לא נענות. שעות ספורות לאחר שוועדת האו"ם פרסמה את מסקנותיה והמלצותיה, ממשלת מקסיקו התעלמה מהן. זהו סימן מדאיג לכך שהממשלה לא מתגברת ולוקחת ברצינות את משבר זכויות האדם הזה. ב-3 במרץ, מקסיקו מינתה את ארלי גומז גונזלס לתובע הכללי הפדרלי החדש. קיווינו שהיא תתחמק מהמקום שבו נכשל קודמתה ותגיע לשורש השחיתות וחיסרון העונש שמסתתרים מאחורי הטרגדיה הנוראה הזו. עם זאת, הצהרותיה האחרונות - כי היעלמותם של 43 התלמידים היא "מקרה בודד" ושאין אישור להפרות חמורות של זכויות אדם במקרה זה - מזעזעות. עבור עומר והאחרים שמחכים לחדשות, רק אחריות מלאה וחתירה לצדק יכולים להתמודד עם הזוועות שראו וחוו. "תגובת הממשלה לא הייתה אלא חסרת כבוד וחסרת רגישות", אמר עומר. "אני מודאג ממה שקרה אבל אני לא מפחד. לעולם לא נוותר על המאבק שלנו למען הצדק". אמנסטי אינטרנשיונל ואני נהיה שם לצדם בכל שלב של הדרך.
לפני שישה חודשים נעלמו 43 סטודנטים ממכללת Ayotzinapa במקסיקו.
אריקה גווארה רוסאס: זה מקומם שהרשויות המקסיקניות לא מצאו אותן.