Back in 2001 the former Arsenal vice-chairman David Dein took part in a BBC documentary called The Five Men Who Changed English Football. ‘I was voted to join the Arsenal board in October 1993, I still had my old business at the time and decided that I felt football was really a sleeping giant and still had a long way to go,’ he told the programme makers. ‘Particularly after spending time in the States and seeing how the Americans operated their sport, particularly American football and baseball and basketball.’ Crystal Palace thumped QPR on Saturday - Joel Ward is pictured celebrating the third goal in their 3-1 victory . Wilfried Zaha took one for the team as he clattered into the post during Palace's win over Rangers . Dein, who sold his stake in Arsenal to Uzbekistan billionaire Alisher Usmanov for £75m six years later, is regarded as a visionary. Overseas investment has become an accepted practice in the Barclays Premier League, an attractive market because the top 20 teams in English football pull in more than £3bn a season through television, commercial and gate receipts. Soon it will be the turn of the Crystal Palace board, the four men who formed CPFC2010, to convince the club’s supporters that the US dollar will enhance the club’s long-term prospects. When it comes round to your team, it certainly sharpens the senses. What are the motives behind the investment? Why now? Will they develop the stadium? Will they improve the team? What will happen if it all goes wrong? Billionaire Josh Harris is set to join the list of American owners in the Barclays Premier League . Crystal Palace owners (from left) Stephen Browett, Jeremy Hosking, Martin Long and Steve Parish with sponsor Bill Hill in the middle holding the shirt . David Dein (centre), who sold his stake in Arsenal for £75m, is regarded as a visionary . Assuming the takeover by the American billionaire Josh Harris is confirmed, the ownership constitution in the Premier League will be comprised: . United States (Arsenal, Manchester United, Liverpool, Sunderland, Aston Villa and Crystal Palace). Russia (Chelsea); United Arab Emirates (Manchester City); Switzerland (Southampton); Malaysia (QPR); Thailand (Leicester); Egypt (Hull City). Swansea, another team involved in takeover talks recently, are currently owned by a group of astute Welsh businessmen. Seven top-flight teams - Tottenham, Stoke City, West Ham, Newcastle, West Brom, Everton and Burnley - remain in English hands. Manager Alan Pardew has Palace sitting in mid-table since returning to Selhurst Park from Newcastle . There will be a good deal of Palace fans who will be sceptical about overseas investment, wondering how a club embedded in the streets of south London came to be owned by mega-wealthy Americans. Visibility is usually one of the main concerns. ‘Silent’ Stan Kroenke, who gathered a few more shares in Arsenal earlier this week, only speaks to supporters at the AGM because they put pressure on the club to hear from him. Roman Abramovich bought Chelsea in July 2003 and the fans have never once heard the Russian billionaire speak about his association with the club. They will live with it because Chelsea have won three Premier League titles, four FA Cups, three League Cups, the Champions League and Europa League since Abramovich took control. Results usually do the trick. South of the river, potential is a dirty word at Palace because people have been talking about the size of the club ever since 51,482 crammed into Selhurst Park to see them promoted to the old First Division in May 1979. Back then Raymond Bloye, a Chelsea fan who harboured ambitions to buy the west London club, was the owner and chairman of Palace. Utopia for most supporters is for the Jack Walker-type, the local boy who made his fortune in the steel industry, to walk through the door and spend his money building a team of champions. Walker lived in Jersey, presumably for tax reasons, and nobody complained about his proximity to Ewood Park when Tim Sherwood lifted the Premier League title in 1995. It worked for them. Jack Walker pumped his money into Blackburn -  Alan Shearer (left) and Chris Sutton hold aloft the Premier League trophy after Rovers finished top of the pile in 1995 . At Selhurst Park, the four men who saved the club from oblivion in 2010, taking them out of administration and into the Premier League, are all mad Palace fans. Stephen Browett, one of the shareholders, admits he bought into Palace ‘to stop my Saturday afternoons being ruined’ when the club were in administration. Fan ownership, though, is not always such a success. Mark Goldberg and Simon Jordan, both Palace supporters and successive owners of the club, took them into administration on separate occasions. History is important, particularly to football supporters, but it can also stifle progress. Change has to be for the better. At Palace this means the redevelopment of the stadium, a must if the team are to compete long-term in the Premier League, investment in better players and an infrastructure off the field to cope with the increasing demands of football at that level. When the Premier League was formed in 1992, all 22 member clubs were owned by a spread of, mainly, British-based businessmen. Liverpool, champions of the old First Divison on 18 occasions, were still under the guidance of the Moores family. Redeveloping Selhurst Park is a must for Palace to compete long-term in the Premier League . Is it time for the Eagles to fly higher than ever before under new ownership? Philip Carter, who was among those who championed the idea of a breakaway league, had presided some of the greatest moments in Everton’s history. Tottenham were owned by property investor Irving Scholar; Sam Hammam, born in Lebanon and living in England, was chairman of Wimbledon. Fred Reacher had recently succeeded Maurice Roworth at Nottingham Forest. And so it went on. In those days stadiums were operating at 69.6 per cent of capacity and the combined turnover of Premier League teams was £45m. Compare that with the present-day statistics, where stadiums run at 96 per cent capacity and turnover has reached record levels, it is inevitable that Premier League teams attract overseas interest. In south London, supporting Palace is about to change forever. On that basis it’s run to catch up, or get left behind.
Crystal Palace set to be the next English club under American ownership .
Billionaire Josh Harris is the man set to take over the Eagles .
Only seven top-flight teams will remain in English hands .
עוד בשנת 2001, סגן יו"ר ארסנל לשעבר דיוויד דיין השתתף בסרט תיעודי של ה-BBC בשם "חמשת הגברים ששינו את הכדורגל האנגלי". "הצבעתי להצטרף למועצת המנהלים של ארסנל באוקטובר 1993, עדיין היה לי העסק הישן שלי אז והחלטתי שאני מרגיש שהכדורגל הוא באמת ענק ישן ועדיין יש לי דרך ארוכה לעבור", אמר ליוצרי התוכנית. "במיוחד אחרי שבילו זמן בארצות הברית וראו איך האמריקאים מפעילים את הספורט שלהם, במיוחד פוטבול אמריקאי ובייסבול וכדורסל." קריסטל פאלאס חבטה ב-QPR בשבת - ג'ואל וורד מצולם כשהוא חוגג את השער השלישי בניצחון 3-1 שלהם. וילפריד זאהה לקח אחד עבור הקבוצה כשהוא צקצק בעמוד במהלך הניצחון של פאלאס על ריינג'רס. דיין, שמכר את חלקו בארסנל למיליארדר אוזבקיסטן אלישר אוסמנוב תמורת 75 מיליון ליש"ט שש שנים מאוחר יותר, נחשב כבעל חזון. השקעה בחו"ל הפכה לנוהג מקובל בפרמיירליג של ברקליס, שוק אטרקטיבי מכיוון ש-20 הקבוצות המובילות בכדורגל האנגלי מושכות יותר מ-3 מיליארד ליש"ט לעונה באמצעות טלוויזיה, פרסומות וקבלות שער. בקרוב יגיע תורו של מועצת המנהלים של קריסטל פאלאס, ארבעת האנשים שהקימו את CPFC2010, לשכנע את תומכי המועדון שהדולר האמריקני ישפר את הסיכויים לטווח ארוך של המועדון. כשזה מגיע לצוות שלך, זה בהחלט מחדד את החושים. מה המניעים מאחורי ההשקעה? למה עכשיו? האם יפתחו את האצטדיון? האם הם ישפרו את הקבוצה? מה יקרה אם הכל ישתבש? המיליארדר ג'וש האריס אמור להצטרף לרשימת הבעלים האמריקאים בליגת העל של ברקליס. הבעלים של קריסטל פאלאס (משמאל) סטיבן ברווט, ג'רמי הוסקינג, מרטין לונג וסטיב פאריש עם הספונסר ביל היל באמצע מחזיק את החולצה. דייוויד דיין (במרכז), שמכר את חלקו בארסנל תמורת 75 מיליון ליש"ט, נחשב כבעל חזון. בהנחה שההשתלטות על ידי המיליארדר האמריקני ג'וש האריס תאושר, חוקת הבעלות בפרמיירליג תהיה מורכבת:. ארצות הברית (ארסנל, מנצ'סטר יונייטד, ליברפול, סנדרלנד, אסטון וילה וקריסטל פאלאס). רוסיה (צ'לסי); איחוד האמירויות הערביות (מנצ'סטר סיטי); שוויץ (סאות'המפטון); מלזיה (QPR); תאילנד (לסטר); מצרים (האל סיטי). סוונסי, צוות נוסף המעורב בשיחות השתלטות לאחרונה, נמצא כעת בבעלות קבוצה של אנשי עסקים וולשים ממולחים. שבע קבוצות מהשורה הראשונה - טוטנהאם, סטוק סיטי, ווסטהאם, ניוקאסל, ווסט ברום, אברטון וברנלי - נותרו בידיים האנגליות. למנהל אלן פארדו יש פאלאס במרכז הטבלה מאז שחזר לסלהרסט פארק מניוקאסל. יהיו הרבה מאוד מעריצי פאלאס שיהיו סקפטיים לגבי השקעות בחו"ל, ותוהים איך מועדון המשובץ ברחובות דרום לונדון הגיע לבעלותם של מגה עשירים אמריקאים. נראות היא בדרך כלל אחד החששות העיקריים. 'השקט' סטן קרונקי, שאסף עוד כמה מניות בארסנל מוקדם יותר השבוע, מדבר רק עם תומכים באסיפה האסיפה כי הם הפעילו לחץ על המועדון לשמוע ממנו. רומן אברמוביץ' רכש את צ'לסי ביולי 2003 והאוהדים מעולם לא שמעו את המיליארדר הרוסי מדבר על הקשר שלו עם המועדון. הם יחיו עם זה כי צ'לסי זכתה בשלוש תארים בפרמיירליג, ארבעה גביעי אנגליה, שלושה גביעי ליגה, ליגת האלופות והליגה האירופית מאז שאברמוביץ' השתלט. תוצאות בדרך כלל עושות את העבודה. דרומית לנהר, פוטנציאל היא מילה גסה בפאלאס מכיוון שאנשים מדברים על גודל המועדון מאז 51,482 שנדחסו לפארק סלהרסט כדי לראות אותם עולים לליגה הראשונה הישנה במאי 1979. אז ריימונד בלאי, צ'לסי מעריץ ששמר שאיפות לרכוש את המועדון במערב לונדון, היה הבעלים והיו"ר של פאלאס. אוטופיה עבור רוב התומכים היא שהטיפוס של ג'ק ווקר, הילד המקומי שעשה את הונו בתעשיית הפלדה, יעבור דרך הדלת ויבזבז את כספו בבניית צוות של אלופים. ווקר גר בג'רזי, כנראה מסיבות מס, ואף אחד לא התלונן על קרבתו לאיווד פארק כשטים שרווד הרים את תואר הפרמייר ליג ב-1995. זה עבד עבורם. ג'ק ווקר הזרים את הכסף שלו לבלקבורן - אלן שירר (משמאל) וכריס סאטון מחזיקים את גביע הפרמייר ליג לאחר שרווברס סיימה בראש הערימה ב-1995. בסלהרסט פארק, ארבעת האנשים שהצילו את המועדון מהשכחה ב-2010, והוציאו אותם מהמינהל ולפרמיירליג, כולם אוהדי פאלאס מטורפים. סטיבן ברווט, אחד מבעלי המניות, מודה שהוא רכש את פאלאס "כדי להפסיק להרוס את השבת אחר הצהריים שלי" כשהמועדון היה בניהול. עם זאת, בעלות על מעריצים היא לא תמיד כזו הצלחה. מארק גולדברג וסיימון ג'ורדן, שניהם תומכי פאלאס ובעלים רצופים של המועדון, לקחו אותם לניהול בהזדמנויות נפרדות. ההיסטוריה חשובה, במיוחד לתומכי הכדורגל, אבל היא גם יכולה לחנוק את ההתקדמות. שינוי צריך להיות לטובה. בפאלאס זה אומר פיתוח מחדש של האצטדיון, חובה כדי שהקבוצה תתחרה לטווח ארוך בליגת העל, השקעה בשחקנים טובים יותר ותשתית מחוץ למגרש כדי להתמודד עם הדרישות הגוברת של הכדורגל ברמה הזו. כאשר הפרמיירליג הוקמה ב-1992, כל 22 המועדונים החברים היו בבעלותם של, בעיקר, אנשי עסקים בריטים. ליברפול, אלופת המחלקה הראשונה הישנה ב-18 הזדמנויות, עדיין הייתה תחת הדרכה של משפחת מורס. פיתוח מחדש של פארק סלהרסט הוא חובה עבור פאלאס כדי להתחרות לטווח ארוך בפרמייר ליג. האם הגיע הזמן שהאיגלס יטוסו גבוה מאי פעם תחת בעלות חדשה? פיליפ קרטר, שהיה בין אלו שדגלו ברעיון של ליגת מתפרצת, ניהל כמה מהרגעים הגדולים בהיסטוריה של אברטון. טוטנהאם היו בבעלות משקיע הנכסים אירווינג סקולר; סם חמאם, יליד לבנון ומתגורר באנגליה, היה יו"ר ווימבלדון. פרד רייצ'ר ירש לאחרונה את מוריס רווורת' בנוטינגהאם פורסט. וכך זה המשיך. באותם ימים האצטדיונים פעלו ב-69.6% מהקיבולת והמחזור המשותף של קבוצות ליגת העל היה 45 מיליון ליש"ט. השוו את זה לסטטיסטיקה של ימינו, שבהם האצטדיונים פועלים בקיבולת של 96% והמחזור הגיע לרמות שיא, זה בלתי נמנע שקבוצות ליגת העל ימשכו עניין מעבר לים. בדרום לונדון, התמיכה בארמון עומדת להשתנות לנצח. על בסיס זה הוא רץ להדביק את הפער, או להישאר מאחור.
קריסטל פאלאס אמור להיות המועדון האנגלי הבא בבעלות אמריקאית.
המיליארדר ג'וש האריס הוא האיש שעומד להשתלט על הנשרים.
רק שבע קבוצות מהליגה הבכירה יישארו בידיים באנגלית.