One man alone is not going to save English cricket. The Kevin Pietersen storyline is a good'un, full of rage, intrigue and hypocrisy. But the longer it goes on, the less we will be inclined to analyse what really ails our game. England will not win or lose the Ashes on the basis of whether Pietersen returns. There aren't, after all, many examples of Test series being won by a single player: Harold Larwood needed Bill Voce during Bodyline, Ian Botham needed Bob Willis in 1981, Mitchell Johnson needed Brad Haddin in 2013-14. And a 35-year-old Pietersen is unlikely to be in any of those categories. If he does return, we may – briefly – get more people talking about cricket; he may produce some magic to belie his age; critics of Paul Downton may feel vindicated; it will almost certainly be a whole lot of fun. Kevin Pietersen shows off his latest flamboyant hairstyle on his way to the Fox Sports studio on Tuesday . That's the best-case scenario. But let's not pretend it would solve much. English cricket has always presided over a deeply imperfect system, one hampered by a fear of revolution. Occasionally we commission a serious report, which makes us feel progress is being made. But entertaining diversions are just as crucial to the psyche of the English cricket lover: they mean we can go easy on the self-analysis. From WG’s gamesmanship via Compton’s knee through to Botham’s extra-curriculars and KP’s tweets, our game has always quietly welcomed the glamorous, scurrilous sideshow, the tabloid tittle-tattle to balance out broadsheet sobriety. Yet if the game is reduced over the coming months to a string of will-he-won’t-he bulletins about the future of a player who has, at best, two years left at the highest level, then we will be doing the game a disservice. (I hope Pietersen proves me wrong. If he returns to international cricket, I hope he scores lots more Test hundreds and gives us all something to cheer about. The point of this article is not to pick on Pietersen.) Pietersen is gunning for an England recall after his exile from the side, but turns 35 in the summer . The batsman has enjoyed some stellar achievements with England, such as here after the 2005 Ashes win . Pietersen's antics entertain the public just as Ian Botham's extra-curricular activities once did. Here the all-rounder was pictured dressed as a rabbit next to team-mate Phil deFreitas in Melbourne in 1986 . What should concern English cricket right now is how one of the best-resourced teams in the world spent the World Cup looking like one of the worst; how an air of fatalism about their chances became a self-fulfilling prophecy; and how Downton appeared so intensely relaxed about the fact that England were miles off the pace. In fact, batting was not even the half of their problems – another reason why the Pietersen debate risks straying into red-herring territory. Five members of the top seven averaged over 35, with strike-rates ranging from Jos Buttler’s 135 to Ian Bell’s 77. These are not figures to win you a World Cup, but neither are they out-and-out disasters. Far worse was the bowling, with Jimmy Anderson and Stuart Broad taking nine wickets between them at an average of 55. Not until Chris Jordan was given a game against Bangladesh did anyone nail a yorker. Steven Finn went for nearly seven an over, which was expensive even by the standards of this World Cup. And the refusal to look at James Tredwell and Ravi Bopara until it was too late was plain stubborn. VIDEO We take responsibility for exit - Morgan . Stuart Broad was a key member of England's struggling bowling attack during the World Cup . Steven Finn (right) has gone backwards in both pace and achievement as a bowler . Chris Woakes has added pace but England's bowling stocks pale in comparison with the likes of Australia . These are all questions that should concern Colin Graves and Tom Harrison in the short term. But the long term is even more worrying: where are England’s fast bowlers going to come from? This is the area that has always been most poorly served by an overcrowded domestic schedule played on tired pitches. Even Anderson has always relied on craftsmanship rather than speed, while Broad keeps breaking down and Finn has slowed. How long before satisfaction over the extra yard of pace added by Chris Woakes gives way to another sense of anti-climax? For more musings on matters cricketing, please follow us on Twitter: @the_topspin . English fast bowlers emerge in spite of the system, not because of it. Pudding-like pitches help medium-pacers. Why waste all the effort of tearing in at 92mph when you can put it there or thereabouts – three words that get to the heart of English cricket – at 78mph and watch the grass do the rest? We can't simply blame the climate. A decade ago, Old Trafford would cause Steve Harmison to lick his lips. The Oval has had its moments too. Taunton makes bowlers work hard for their wickets. More damaging, we're left to conclude, is a domestic set-up which encourages fast bowlers to throttle back if they're to stand any chance of making it through the season. It shouldn't be the case that England feel the need to take promising young quicks out of the domestic game, away from the coaches who know them best. A glance at Australia's list of fast bowlers provides an unnerving glimpse of the future. If England are able to come up with an attack that regularly takes 20 wickets, then the inclusion or otherwise of one batsman will feel like an irrelevance. THAT WAS THE WEEK THAT WAS . Then again… . Michael Vaughan believes Kevin Pietersen has a 10 per cent chance of playing for England again. The mystery is why Pietersen isn't doing his best to increase the odds. Speaking on Fox Sports last week, he had some fair things to say about the way Peter Moores had handled England's World Cup campaign – but basic psychology tells you they were the kind of points better made by an out-and-out pundit, not a man hoping to resurrect his international career by working with… Moores! Peter Moores (left) will hardly be encouraged by his previous with Pietersen... and KP's latest comments . 'I heard the coach come out and say: "We don’t have a settled side",' said Pietersen. 'Well mate, you played six months of one-day cricket before that game. Even if you don’t think you've got a settled squad, you don’t go and tell the whole world you don’t have a settled squad." Later: 'I've played under Andy Flower and I had a worse relationship with Flower than I did with Moores.' It's fine to have these views. We all have thoughts we realise it's best to keep to ourselves. But, not for the first time, you do wonder: who, if anyone, is advising Kevin Pietersen? Eoin Morgan has conflicting IPL and England duties . Double standards? That said, it would be intriguing to know what Pietersen makes of Eoin Morgan's decision to place his IPL deal with Sunrisers Hyderabad ahead of England's trip to Dublin in May for a one-day international that has taken on an extra dimension following the World Cup farce. Pietersen has been criticised in the past – including by this writer – for seeking to place IPL commitments ahead of national duty. Yet the ECB's more relaxed approach to the IPL sheds a more sympathetic light on Pietersen's wishes. He has not always helped himself, but his contention that English cricket is riven with double standards is boosted by Morgan's position. And Morgan, don't forget, is England's one-day captain. A proud tradition . There was uproar last week when Zimbabwe's Herald newspaper published a nasty piece headlined 'Alcoholic dumps Zim out of WC' – a reference to a crucial catch held by Ireland's John Mooney to dismiss Sean Williams, with replays suggesting Mooney's foot made contact with the boundary as he held on. Mooney has previously admitted problems with drink and depression, though quite what this had to do with the incident in question was anyone's guess. Ireland's John Mooney was the subject of a cruel piece by Zimbabwe's Herald newspaper . Mooney helped Ireland eliminate Zimbabawe from the World Cup by catching out Sean Williams . TV replays suggested Mooney's foot touched the boundary rope, meaning the catch should not have stood . A South African colleague, however, suggested we were all misplacing our energy. So absurd, she said, was the Herald that it recently ran an editorial berating journalists for their coverage of Robert Mugabe's comedy stumble on a carpet at Harare airport. The Herald was so keen to prove that Mugabe's accident had nothing to do with his age (he is 91), and everything to do with a 'poorly laid-out carpet', that it solemnly listed other moments of high-society slapstick. The clinching proof that Bob was still fit as a fiddle? 'In 1975, US president Gerald Ford tumbled down the Air Force One Stairs while visiting Austria.'
Kevin Pietersen could be back in contention for England return .
But controversial batsman will not win the Ashes on his own this summer .
Peter Moores has more serious problem with England's bowling attack .
James Anderson, Stuart Broad, Steven Finn et al are cause for concern .
אדם אחד לבדו לא הולך להציל קריקט אנגלי. קו העלילה של קווין פיטרסן הוא טוב-און, מלא זעם, תככים וצביעות. אבל ככל שזה נמשך זמן רב יותר, כך נטה פחות לנתח מה באמת מפריע למשחק שלנו. אנגליה לא תנצח או תפסיד את האפר על בסיס האם פיטרסן יחזור. אחרי הכל, אין הרבה דוגמאות לסדרות מבחנים שניצחו על ידי שחקן בודד: הרולד לארווד נזקק לביל ווס במהלך Bodyline, איאן בותאם נזקק לבוב וויליס ב-1981, מיטשל ג'ונסון נזקק לבראד האדין ב-2013-14. ופיטרסן בן 35 לא סביר שיהיה באף אחת מהקטגוריות הללו. אם הוא אכן יחזור, אנו עשויים - בקצרה - לגרום ליותר אנשים לדבר על קריקט; הוא עשוי לייצר איזה קסם כדי לסתור את גילו; מבקריו של פול דאונטון עשויים להרגיש מוצדקים; זה כמעט בוודאות יהיה הרבה כיף. קווין פיטרסן מציג את התסרוקת הראוותנית האחרונה שלו בדרכו לאולפן פוקס ספורט ביום שלישי. זה התרחיש הטוב ביותר. אבל בואו לא נעמיד פנים שזה יפתור הרבה. קריקט אנגלי תמיד ניהל מערכת מאוד לא מושלמת, כזו שנבלמה על ידי פחד ממהפכה. מדי פעם אנחנו מזמינים דו"ח רציני, שגורם לנו להרגיש שמתקדמת. אבל הסחות משעשעות הן קריטיות לא פחות לנפשו של חובב הקריקט האנגלי: הן אומרות שאנחנו יכולים ללכת בקלות על הניתוח העצמי. מהמשחקיות של WG דרך הברך של קומפטון וכלה בתוכניות החוץ של בוטאם והציוצים של KP, המשחק שלנו תמיד קיבל בשקט את ההצגה הזוהרת והמעורפלת, את הטיבול הצהובוני כדי לאזן את הפיכחון של הגיליון הרחב. עם זאת, אם המשחק יצטמצם במהלך החודשים הקרובים לשורת עלונים על עתידו של שחקן שנותרו לו, במקרה הטוב, שנתיים ברמה הגבוהה ביותר, אז אנחנו נעשה את משחק חוסר שירות. (אני מקווה שפיטרסן יוכיח שאני טועה. אם הוא יחזור לקריקט בינלאומי, אני מקווה שהוא יבקיע הרבה יותר מאות מבחנים וייתן לכולנו משהו להתעודד. הנקודה של המאמר הזה היא לא להצביע על פיטרסן.) פיטרסן מצפה למשחק. אנגליה נזכרת לאחר הגלותו מהצד, אך מלאו לו 35 בקיץ. החובט נהנה מכמה הישגים מדהימים עם אנגליה, כמו כאן לאחר הניצחון באפר ב-2005. תעלוליו של פיטרסן משעשעים את הציבור בדיוק כפי שעשו פעם פעילותו החוץ-לימודית של איאן בוטאם. כאן הצטלם השחקן הכל-עגול לבוש כארנב ליד חברו לקבוצה פיל דה-פרייטס במלבורן ב-1986. מה שצריך להדאיג את הקריקט האנגלי כרגע הוא איך אחת הקבוצות בעלות המשאבים הטובים בעולם בילתה את גביע העולם ונראתה כמו אחת הגרועות ביותר; כיצד אווירה של פטליזם לגבי סיכוייהם הפכה לנבואה המגשימה את עצמה; ואיך דאונטון נראה רגוע כל כך בקשר לעובדה שאנגליה הייתה מרחק קילומטרים מהקצב. למעשה, החבטות לא היו אפילו מחצית הבעיות שלהם - סיבה נוספת לכך שהדיון בפיטרסן מסתכן בתזוזה לשטח הרינג האדום. חמישה חברים משבעת הראשונים היו בממוצע מעל 35, עם שיעורי שביתה שנעו בין 135 של ג'וס באטלר ל-77 של איאן בל. אלה לא נתונים לזכייה במונדיאל, אבל גם לא אסונות חד-פעמיים. גרוע בהרבה היה הבאולינג, כשג'ימי אנדרסון וסטיוארט ברוד לקחו ביניהם תשעה וויקים בממוצע של 55. רק עד לכריס ג'ורדן קיבל משחק מול בנגלדש מישהו קלע יורקר. סטיבן פין הלך על כמעט שבעה מעל, שהיה יקר אפילו בסטנדרטים של המונדיאל הזה. והסירוב להסתכל על ג'יימס טרדוול ורווי בופארה עד שיהיה מאוחר מדי היה עקשן. וידאו אנו לוקחים אחריות על היציאה - מורגן. סטיוארט ברוד היה חבר מפתח בהתקפת הבאולינג הקשה של אנגליה במהלך המונדיאל. סטיבן פין (מימין) הלך אחורה הן בקצב והן בהישגים ככדורת. כריס ווקס הוסיף קצב אבל מניות הבאולינג של אנגליה מחווירות בהשוואה לאוסטרליה. כל אלו שאלות שצריכות להדאיג את קולין גרייבס וטום הריסון בטווח הקצר. אבל הטווח הארוך מדאיג עוד יותר: מאיפה יגיעו הכדורים המהירים של אנגליה? זה האזור שתמיד זכה לשירות גרוע ביותר על ידי לוח זמנים מקומי צפוף מדי ששוחק במגרשים עייפים. אפילו אנדרסון תמיד הסתמך על אומנות ולא על מהירות, בעוד שברוד ממשיך להתקלקל ופין האט. כמה זמן עד שהסיפוק על מגרש הקצב הנוסף שהוסיף כריס ווקס יפנה את מקומו לעוד תחושה של אנטי-קליימקס? להרהורים נוספים בנושאי קריקט, אנא עקבו אחרינו בטוויטר: @the_topspin. שחקני כדורת מהירים אנגלים צצים למרות השיטה, לא בגללה. מגרשים דמויי פודינג עוזרים לקצבים בינוניים. למה לבזבז את כל המאמץ של לקרוע במהירות 92 קמ"ש כשאפשר לשים אותו שם או בסביבה - שלוש מילים שמגיעות ללב הקריקט האנגלי - במהירות של 78 קמ"ש ולראות את הדשא עושה את השאר? אנחנו לא יכולים פשוט להאשים את האקלים. לפני עשור, אולד טראפורד יגרום לסטיב הארמיסון ללקק את שפתיו. גם לסגלגל היו רגעים שלו. Taunton גורם לכדורים לעבוד קשה בשביל השערים שלהם. מזיק יותר, נותר לנו להסיק, הוא מערך מקומי שמעודד שחקני כדורסל מהירים לצנוח בחזרה אם יש להם סיכוי לעבור את העונה. זה לא אמור להיות כך שאנגליה מרגישה צורך להוציא מהיריקים צעירים מבטיחים מהמשחק המקומי, הרחק מהמאמנים שמכירים אותם הכי טוב. הצצה ברשימת שחקני הכדורים המהירים של אוסטרליה מספקת הצצה מטרידה לעתיד. אם אנגליה תצליח להגיע להתקפה שלוקחת באופן קבוע 20 וויטים, אז ההכללה או אחרת של חובט אחד תרגיש כמו חוסר רלוונטיות. זה היה השבוע שהיה. ואז שוב…. מייקל ווהן מאמין שלקווין פיטרסן יש סיכוי של 10 אחוז לשחק שוב באנגליה. התעלומה היא מדוע פיטרסן לא עושה כמיטב יכולתו כדי להגדיל את הסיכויים. כשדיבר ב-Fox Sports בשבוע שעבר, היו לו כמה דברים הוגנים לומר על הדרך שבה פיטר מורס טיפל בקמפיין המונדיאל של אנגליה - אבל הפסיכולוגיה הבסיסית אומרת לך שהן היו מסוג הנקודות שמוטב להעלות על ידי מומחה מובהק, לא אדם שמקווה להחיות את הקריירה הבינלאומית שלו על ידי עבודה עם... מורס! פיטר מוורס (משמאל) בקושי יתעודד מהקודמים שלו עם פיטרסן... ומההערות האחרונות של KP. "שמעתי את המאמן יוצא ואומר: "אין לנו צד מסודר", אמר פיטרסן. ״טוב חבר, שיחקת שישה חודשים של קריקט של יום אחד לפני המשחק הזה. גם אם אתה לא חושב שיש לך סגל מסודר, אתה לא הולך ואומר לכל העולם שאין לך סגל מסודר". מאוחר יותר: "שיחקתי תחת אנדי פלאוור והיה לי גרוע יותר. מערכת היחסים עם פרח ממה שעשיתי עם מורס.' זה בסדר שיש את הדעות האלה. לכולנו יש מחשבות שאנחנו מבינים שעדיף לשמור לעצמנו. אבל, לא בפעם הראשונה, אתה תוהה: מי, אם בכלל, מייעץ לקווין פיטרסן? לאוין מורגן יש חובות סותרות של IPL ואנגליה סטנדרטים כפולים? עם זאת, זה יהיה מסקרן לדעת מה פיטרסן חושב על החלטתו של איאין מורגן לבצע את עסקת ה-IPL שלו עם Sunrisers Hyderabad לקראת נסיעתה של אנגליה לדבלין במאי למשחק בינלאומי של יום אחד שקיבל מימד נוסף בעקבות פארסת המונדיאל. פיטרסן ספג ביקורת בעבר - כולל על ידי כותב זה - על כך שביקשו להציב התחייבויות IPL לפני החובה הלאומית. אולם הגישה הרגועה יותר של ה-ECB ל-IPL שופכת אור אוהד יותר על רצונותיו של פיטרסן. הוא לא עשה זאת. תמיד עזר לעצמו, אבל הטענה שלו שקריקט אנגלי משוסע בסטנדרטים כפולים מועצמת בגלל העמדה של מורגן. ומורגן, אל תשכח, הוא הקפטן של אנגליה ליום אחד. מסורת גאה. הייתה מהומה בשבוע שעבר k כאשר העיתון הראלד של זימבבואה פרסם מאמר מגעיל שכותרתו 'אלכוהוליסט מוציא את צים מה-WC' - התייחסות לתפיסה מכרעת שהחזיק ג'ון מוני האירלנד כדי להדיח את שון וויליאמס, עם שידורים חוזרים המצביעים על כך שרגלו של מוני יצרה מגע עם הגבול בזמן שהוא נאחז. מוני הודה בעבר בבעיות עם שתייה ודיכאון, אם כי מה שזה קשור לאירוע המדובר היה ניחוש של מישהו. ג'ון מוני מאירלנד היה נושא למאמר אכזרי של העיתון הראלד של זימבבואה. מוני עזר לאירלנד לחסל את זימבבאווה מהמונדיאל בכך שתפס את שון וויליאמס. שידורים חוזרים בטלוויזיה העלו שרגלו של מוני נגעה בחבל הגבול, כלומר התפיסה לא הייתה צריכה לעמוד. עמית דרום אפריקאי, לעומת זאת, הציע שכולנו לא מפנים את האנרגיה שלנו. כל כך אבסורדי, לדבריה, היה ה"הראלד" שהוא פרסם לאחרונה מאמר מערכת בו קורא עיתונאים על סיקור הקומדיה של רוברט מוגאבה מעידה על שטיח בנמל התעופה הרארה. ה"הראלד" היה כל כך להוט להוכיח שלתאונה של מוגאבה אין שום קשר לגילו (הוא בן 91), ולכל מה שקשור ל'שטיח פרוס בצורה גרועה', עד שהוא מנה בחגיגיות רגעים אחרים של סלפסטיק מהחברה הגבוהה. ההוכחה הניצחת לכך שבוב עדיין היה כשיר בתור כינור? "בשנת 1975, נשיא ארה"ב ג'רלד פורד נפל במדרגות אייר פורס וואן בעת ​​ביקור באוסטריה.'
קווין פיטרסן עשוי לחזור במאבק על החזרה לאנגליה.
אבל חובט שנוי במחלוקת לא ינצח את האפר בכוחות עצמו הקיץ.
לפיטר מורס יש בעיה רצינית יותר עם התקפת הבאולינג של אנגליה.
ג'יימס אנדרסון, סטיוארט ברוד, סטיבן פין ועוד מהווים סיבה לדאגה.