Our pillar-box red, open-top Chevrolet would fail its MoT abysmally. The suspension has gone; only the driver's door opens from the inside and there doesn't even seem to be a speedometer. But it's still going and it's a lot of fun. A bit like Cuba, in fact. Everyone says you have to go now before the chicken nugget invasion changes everything following President Obama's decision to lift sanctions after 55 years. A place with a past and a future: Havana is an evocative city, rich in Spanish colonial architecture . For sure, change is needed in a country where almost everyone is denied access to the internet, where most people take home around $20 a month, where there is still rationing and where not believing in the 'Triumph of the revolution' still makes you an enemy of the state. But turning round this old tanker is going to take decades, not years. The real reason to go now is because for all their travails, the Cuban people are remarkably kind, honest and polite - and Havana is like nowhere else on Earth. Everywhere we go, there is a healthy scepticism about the Castro years and what might happen if outsiders are ever allowed to buy land and property. We're in the open-top Chevy (not driving it) on the way to Ernest Hemingway's house, 20 minutes from Havana. We've already downed a daiquiri at Floridita, where a statue of the great man occupies the end of the bar, and we've chased that up with a mojito at La Bodeguita del Medio, another of his hang-outs near the sublime Cathedral Square. Before the day is done, we'll sink more at La Terraza in the fishing village of Cojimar, the inspiration for The Old Man And The Sea, which helped Hemingway win the Nobel Prize for Literature in 1954. At the wheel: Despite various mechanical troubles, Mark managed to take to the road in Cuba . He bought Finca Vigia in 1940 and lived there off and on for 20 years. It's pretty much how he left it. Bullfighting scenes and stuffed animals hang from the walls, his typewriter sits on the desk and rum competes for space with his books. Ask to see Ada and take along a translator. She has looked after the house for more than 20 years. When I ask her what Hemingway would make of Cuba today, her eyes fill with tears. 'I don't know,' she says, 'but Hemingway loved Cuba.' Back in Havana, our guide takes us to the Museum Of The Revolution, where Fidel, naturally, is the star of the show - but George W. Bush has a walk-on part in the rogue's gallery with the caption: 'Thank you cretin for helping us make socialism irrevocable.' Full of character: Trinidad is a touristy - but charming - colonial town  three hours south-east of Havana . What knocks us back is the beauty of the dilapidated grand houses, palaces and squares. It makes you wonder why on earth the British gave Cuba back to Spain in 1763 in return for Florida. Miami or Havana? No contest. A joke that still does the rounds is that the revolution failed on three fronts: breakfast, lunch and dinner. And it's no laughing matter. There's only so much dry fish with black beans on the side that a man in Havana can take. Our best dinner is at Mama Ines, where Fidel's ex-chef has opened his own restaurant. He's an engaging fellow and the walls are hung with black-and-white photos of him and his former boss. You absolutely have to eat at La Guarida, housed on the third floor of a glorious, crumbling building. The food is as dull as anywhere else, but the experience is exquisite: antique wine glasses, nicotine-stained walls, little balconies with room for one table each. There's music everywhere in Havana, of course. What takes us by surprise is the art. We have a tour of two studios where Fidel is caricatured as a false Jesus Christ and a sex maniac. Clutter and colour: Cuba's half-century on a limb has preserved Havana in a dilapidated but beautiful state . There aren't many decent hotels in the capital. We pick the pricey Saratoga opposite the vast Capitolio building (a metre higher than Capitol Hill, of which it is a near-perfect replica) because it has a pool on the roof. On the way to Trinidad, a colonial town three to four hours away, we call in at the Bay of Pigs and watch a 20-minute propaganda film about the failed U.S. invasion, then spend a couple of hours in Cienfuegos, which, frankly, leaves us cold, despite the 30 degree temperatures. Trinidad is charming, but touristy. Two nights here (we stay at the excellent Iberostar Grand) are ample. It was once prosperous thanks to sugar mills. Today, its cobbled streets house restaurants and gift shops. Two courses and a bottle of drinkable wine can be had for £20 a head. One of Cuba's best beaches, Playa Ancon, is eight miles away. We hire bikes and pedal off into the sunset, then persuade a local to bring us back in his rusting banger, bikes in the boot. Hitting the right notes: You can find  - as Mark did - music and art in many corners of Cuba . On the way back to Havana we stop briefly in Santa Clara, where the remains of Che Guevara, the poster boy of the revolution, are housed in a grand memorial building. We don't linger. We've done our bit with respect to Cuba's past and return to Havana, where the future is on everyone's lips. Our last night is in a private apartment on the top floor of a building in the residential Vedado district. After dinner, there's just time to take a horse and cart back to the old town, now a World Heritage site. What is going to happen to Cuba? No one knows. Life, hopefully, will be better for long-suffering Cubans, but it might not be quite such a potent cocktail for the rest of us. The Ultimate Travel Company (020 3051 8098, www.theultimatetravelcompany.co.uk) offers seven-night breaks in Cuba from £3,425 per person on a bed-and-breakfast basis, including four days in Havana, three nights in Trinidad and a final night in Havana at the Penthouse Ydalgo. Includes guided sightseeing, visas, return Virgin Atlantic flights and private transfers.
Cuba is expecting an influx of US tourists following the lifting of sanctions .
Writer Ernest Hemingway loved Cuba, and bought Finca Vigia in 1940 .
Eat at Mama Ines, where Fidel Castro's ex-chef has opened a restaurant .
שברולט האדום, הפתוח, האדום שלנו, תיכשל ב-MoT שלה בצורה תהומית. ההשעיה נעלמה; רק דלת הנהג נפתחת מבפנים ונראה שאין אפילו מד מהירות. אבל זה עדיין ממשיך וזה מאוד כיף. קצת כמו קובה, למעשה. כולם אומרים שאתה צריך ללכת עכשיו לפני שפלישת התרנגולת תשנה הכל בעקבות החלטת הנשיא אובמה להסיר את הסנקציות לאחר 55 שנה. מקום עם עבר ועתיד: הוואנה היא עיר מעוררת השראה, עשירה באדריכלות קולוניאלית ספרדית. מה שבטוח, יש צורך בשינוי במדינה שבה כמעט מכולם נמנעת גישה לאינטרנט, שבה רוב האנשים לוקחים הביתה בסביבות 20 דולר לחודש, שבה עדיין יש קיצוב ושבה אי אמונה ב'ניצחון המהפכה' עדיין גורם לך להיות אויב המדינה. אבל ההסתובבות של המכלית הישנה הזו ייקח עשרות שנים, לא שנים. הסיבה האמיתית ללכת עכשיו היא בגלל שלמרות כל היסורים שלהם, העם הקובני הוא אדיב להפליא, ישר ומנומס - והוואנה דומה לשום מקום אחר על פני כדור הארץ. בכל מקום שאליו אנו הולכים, יש ספקנות בריאה לגבי שנות קסטרו ומה עלול לקרות אם אי פעם יורשו לזרים לקנות קרקע ורכוש. אנחנו בשברולט הפתוח (לא נוהגים בו) בדרך לביתו של ארנסט המינגווי, 20 דקות מהוואנה. כבר הורדנו דייקירי בפלורידיטה, שם פסל של האיש הגדול תופס את קצה הבר, ורדפנו את זה עם מוג'יטו ב-La Bodeguita del Medio, עוד אחד ממקומות הבילוי שלו ליד הקתדרלה הנשגבת כיכר. לפני שהיום יסתיים, נטבע יותר בלה טראזה בכפר הדייגים קוג'ימאר, ההשראה ל"הזקן והים", שעזר להמינגווי לזכות בפרס נובל לספרות בשנת 1954. ליד ההגה: למרות מכאניות שונות צרות, מארק הצליח לצאת לכביש בקובה. הוא קנה את פינקה ויגיה ב-1940 וחי שם לסירוגין במשך 20 שנה. זה פחות או יותר איך שהוא עזב את זה. סצנות של מלחמות שוורים וחיות פרווה תלויות מהקירות, מכונת הכתיבה שלו יושבת על השולחן והרום מתחרה על המקום עם ספריו. בקשו לראות את עדה וקחו אתכם מתרגם. היא שומרת על הבית כבר יותר מ-20 שנה. כשאני שואל אותה מה המינגווי היה עושה מקובה היום, העיניים שלה מתמלאות בדמעות. 'אני לא יודעת,' היא אומרת, 'אבל המינגווי אהב את קובה.' בחזרה להוואנה, המדריך שלנו לוקח אותנו למוזיאון המהפכה, שם פידל, באופן טבעי, הוא כוכב המופע - אבל לג'ורג' בוש יש חלק מתקדם בגלריה של הנוכל עם הכיתוב: "תודה לך קריטין על שעזרה לנו להפוך את הסוציאליזם לבלתי הפיך״. מלא אופי: טרינידד היא עיירה קולוניאלית תיירותית אך מקסימה שלוש שעות דרומית מזרחית להוואנה. מה שמפיל אותנו הוא היופי של הבתים המפוארים הרעועים, הארמונות והכיכרות. זה גורם לך לתהות למה לעזאזל הבריטים החזירו את קובה לספרד ב-1763 בתמורה לפלורידה. מיאמי או הוואנה? אין תחרות. בדיחה שעדיין עושה סיבובים היא שהמהפכה נכשלה בשלושה מישורים: ארוחת בוקר, צהריים וערב. וזה לא עניין לצחוק. יש רק כל כך הרבה דגים יבשים עם שעועית שחורה בצד שאדם בהוואנה יכול לקחת. ארוחת הערב הטובה ביותר שלנו היא ב-Mama Ines, שם השף לשעבר של פידל פתח מסעדה משלו. הוא בחור מרתק והקירות תלויים בתמונות בשחור-לבן שלו ושל הבוס לשעבר שלו. אתה בהחלט חייב לאכול ב-La Guarida, השוכן בקומה השלישית של בניין מפואר ומתפורר. האוכל משעמם כמו בכל מקום אחר, אבל החוויה מעולה: כוסות יין עתיקות, קירות מוכתמים בניקוטין, מרפסות קטנות עם מקום לשולחן אחד כל אחת. יש מוזיקה בכל מקום בהוואנה, כמובן. מה שמפתיע אותנו הוא האמנות. יש לנו סיור בשני אולפנים שבהם פידל מצויר בקריקטורה כישו המשיח כוזב ומטורף סקס. עומס וצבע: חצי המאה של קובה על גפה שימרה את הוואנה במצב רעוע אך יפהפה. אין הרבה מלונות הגונים בבירה. אנחנו בוחרים את הסראטוגה היקרה מול בניין הקפיטוליו העצום (גבוהה במטר מגבעת הקפיטול, שהיא העתק כמעט מושלם שלה) כי יש לה בריכה על הגג. בדרך לטרינידד, עיירה קולוניאלית במרחק שלוש עד ארבע שעות, אנחנו מתקשרים למפרץ החזירים וצופים בסרט תעמולה בן 20 דקות על הפלישה הכושלת של ארה"ב, ואז מבלים כמה שעות בסיינפואגוס, שלמען האמת, משאיר אותנו קרים, למרות הטמפרטורות של 30 מעלות. טרינידד מקסימה, אבל תיירותית. שני לילות כאן (אנחנו נשארים ב-Iberostar Grand המעולה) הם מספיק. פעם זה היה משגשג בזכות טחנות סוכר. כיום, הרחובות המרוצפים שלה מכילים מסעדות וחנויות מתנות. ניתן לקבל שתי מנות ובקבוק יין שניתן לשתות תמורת 20 פאונד לראש. אחד החופים הטובים ביותר של קובה, פלאיה אנקון, נמצא במרחק של 8 קילומטרים משם. אנחנו שוכרים אופניים ומדוושים אל השקיעה, ואז משכנעים מקומי להחזיר אותנו בבאנגר החלוד שלו, אופניים בתא המטען. לחיצה על התווים הנכונים: אתה יכול למצוא - כמו מארק - מוזיקה ואמנות בפינות רבות של קובה. בדרך חזרה להוואנה אנחנו עוצרים קצרות בסנטה קלרה, שם שוכנים שרידי צ'ה גווארה, נער הפוסטר של המהפכה, בבניין זיכרון מפואר. אנחנו לא מתעכבים. עשינו את חלקנו ביחס לעברה של קובה וחזרנו להוואנה, שם העתיד על השפתיים של כולם. הלילה האחרון שלנו הוא בדירה פרטית בקומה העליונה של בניין ברובע המגורים Vedado. לאחר ארוחת הערב, יש רק זמן לקחת סוס ועגלה בחזרה לעיר העתיקה, כיום אתר מורשת עולמית. מה הולך לקרות לקובה? אף אחד לא יודע. החיים, יש לקוות, יהיו טובים יותר עבור קובנים ארוכים, אבל אולי זה לא יהיה קוקטייל כל כך חזק עבור כולנו. חברת Ultimate Travel Company (020 3051 8098, www.theultimatetravelcompany.co.uk) מציעה הפסקות של שבעה לילות בקובה החל מ-3,425 פאונד לאדם על בסיס לינה וארוחת בוקר, כולל ארבעה ימים בהוואנה, שלושה לילות בטרינידד ו- לילה אחרון בהוואנה בפנטהאוז Ydalgo. כולל סיור מודרך, אשרות, טיסות חזרה וירג'ין אטלנטיק והעברות פרטיות.
קובה מצפה לזרם של תיירים אמריקאים בעקבות הסרת הסנקציות.
הסופר ארנסט המינגווי אהב את קובה, וקנה את Finca Vigia ב-1940.
אכלו ב-Mama Ines, שם השף לשעבר של פידל קסטרו פתח מסעדה.