It was once a smoke-spewing industrial behemoth overlooking Sydney Harbour, providing power for the city's rail and tram network. But the now white elephant White Bay Power Station is set to be brought back to life thanks to a $1 billion makeover, with rumours Google has its sights set on it for its Australian headquarters. Built in 1912, the 38,000 square metre site has had a colourful past, and a tour through the ruins is like stepping back more than 100 years - if you can ignore the crumbling walls, eerie industrial equipment and 100 tonnes of bird droppings which covered the floor of the old dance hall. Asbestos-riddled and home to more pigeons than could be counted before Daily Mail Australia was taken through the cavernous building - not to mention the local bat colony - the Sydney Harbour Foreshore Authority spent nearly $5 million in 2014 to preserve what was still standing. Among the items still standing idle inside are the old lockers used by employees and storage rooms which dot the building, in this throwback to a bygone era. The bathrooms, fitted even before the advent of the First World War, are lined with graffiti now and the paint is peeling off the old ceramic tiles, which have been preserved in almost pristine condition hidden underneath. 'These buildings are so strong, there are no cracks, it will be great when it happens,' archaeologist Dr Wayne Johnson said. 'It is considered a very significant building and any work has to be done with a strict conservation plan but you can see there is a lot of room for everything else. 'The vastness of it, the great cavernous spaces, the machinery, there's nothing quite like this. 'All you see here represents the whole thing from 1912 until it closed in the 1980s. 'There's evidence of the whole history of its function and enough machinery has been kept so you understand what a power station does.' In the 1950s and 1960s, with the White Bay Power Station at its pomp, local swimmers happened across a novel and secret way to keep up their training in the cold winter months. The water, which would be used to bring the temperatures of the boilers down, would then run off through the underground canal and out into the nearby bay - where John Devitt, a 1960 Olympic gold medallist, was one of the first to recognise its benefits. Dr Johnson claims that 'it is like a piece of industrial archaeology, it reads like a book, you look and you know what it did'. Steve Tadic is the security guard and he keeps his precinct under a tight watch. He's spent more than 20 years in charge. 'Eh you, come here and sign the book' he calls out, with absolute authority, to two workmen who arrive and forget to report in. 'It was very dangerous before they did the work, the homeless people were here,' he said. 'It's a vast cavernous building and you just don't see space like this near a major city with so much artefact like machinery still intact,' said archaeologist Dr Wayne Johnson . The view from above. A watch-room, perched high above the work floor is badly amaged and decaying after decades of non-use . Asbestos sheets, broken glass and timber litters the no-go zone at the last remaining power station of its type in New South Wales . A staple of most dining halls in Australia in the past, the pie oven, this one from 1950, is found in the power station's dining room . Peering into the past and the secret of Olympic success. The canal flushing out the water used to cool the systems down would flow into the bay immediately outside the factory, which became a training pool for gold medal winners like John Devitt in the 1960s . Room with a million dollar view. Authorities have boarded up the windows of the disused power station but any extensive redevelopment will reveal a spectacular panorama of Sydney's famous harbour . The train lines into the old power station are still in place where locomotives laden with coal would unload into an underground storage before it was pushed up the conveyor belt (centre) and then fall down into the boiler rooms, pictured at right . The White Bay Power Station supplied most of the energy needed for Sydney's rail and tram system plus pumping electricity back into the main grid when demand was at high levels during winter and holiday periods . The two smoke stacks, which are 'like two beacons' pointing the way into the city of Sydney. It was once a smoke-spewing industrial behemoth overlooking Sydney Harbour, providing power for the city's rail and tram network. Sirocco machinery pictured inside the abandoned power station. The huge fans were developed for use in power stations in the late 1800s . The old boiler houses became a haven for "cave clan" urban explorers and graffiti gangs for more than 30 years before the restoration was undertaken and security beefed up . Much of the heavy oak desks and marble work has stood the test of time, including this clerical and reception space inside the original building at the White Bay Power Station . The main foreman's watch-room up above the factory floor in now in a sorry state, with vandals having taken to it as they had to many parts of the site . The White Bay Power Station was built from 1912, finally came on line in 1917 and operated until it was decommissioned in late 1983. It was the longest serving power station of its type. The original control room remains in place . Old bathrooms have been boarded up. The bathrooms are lined with graffiti now and the paint is peeling off the old ceramic tiles . The original entry point of the Power Station . The walls are showing the signs of wear and tear, with the original paintwork falling off . The workers' wash rooms, some items fitted before World War I, have been unused for decades . Asbestos riddled and home to more pigeons that could be counted and the local bat colony, the Sydney Harbour Foreshore Authority spent nearly $5 million a year ago, to preserve what was left. But holes are still visible throughout the floor . The dance hall has been cleaned up, if not fully restored. Sydney Harbour Foreshore Authority officials arrived to find 100 tonnes of bird droppings filling the room . The old stage remains intact inside the dance hall which hasn't seen any entertainment since the 1950s . The band stand in full flow during a Christmas party for the station's workers in the 1950s . Employees enjoying a performance in the dance hall at the White Bay Power Station in Sydney, just three kilometres from the CBD . The communications board too has somehow stood the test of time, a kind of early 20th century ABN . The walk down to the station engineer's office with signage making it clear the process required after hours . 'There's evidence of whole history of its function and enough machinery has been kept so you understand what a power station does. It is like a piece of industrial archaeology, it reads like a book, you look and you know what it did' said Dr Johnson . And how it looked way back when. The factory floor with boilers in full flow and workers keeping a close eye . One upon a time this equipment was providing most of the power for Sydney's train and tram system . The lights of days gone by litter the floors of the remaining boiler rooms . The roof fixed on the main building and dance hall tidied, there is still no access granted to the public, unless you've been taken through the security check and donned the white contamination suit, for concern over lingering levels of asbestos inside. Several sections are still boarded up to keep away the unwanted intruders, still, the most spectacular view of the harbour panorama that once was, is visible through the slats. The communications board too has somehow stood the test of time, set on the wall almost as a kind of early 20th century ABN. Sadly the definitive foreman towers, perched metres above the work-floor, are not so sound, clearly falling apart .. vandalised and struggling with the sands of time. Elsewhere, shattered glass and broken bits of timber need to be negotiated, as do collapsing floors for fear of plunging many metres. A danger zone, which even the city's so-called "cave-dwellers" have declared a no-go zone because of its decaying state. 'In 1912, when it was built, there was a certain capacity, and then in the 1920s they had to enlarge it and then the next boiler hall was brought in during the 50s.' Not only was it source of power for the red rattlers, it would also supplement Sydney's electricity needs during periods of high demand, particularly over Christmas and New Year, in the decades past. Those were the halcyon days, before the power station was decommissioned on Christmas Day in 1983.
There are plans to turn a 100-year-old abandoned and decaying coal-fired power station into a billion dollar shopping and apartment complex .
Pigeons and bats made the buildings their home for three decades until $5 million was spent to stop them destroying industrial artefacts .
100 tonnes of droppings had to be removed from the old dance hall .
The original boiler rooms and machinery have finally been preserved in the part-heritage listed site .
Rumours that Google may relocate its offices to the site .
Olympic swimmers in the 50s trained in the heated water flushed out of the station canal into the nearby bay during winter months .
זה היה פעם מגדל תעשייתי פולט עשן המשקיף על נמל סידני, וסיפק כוח לרשת הרכבות והחשמליות של העיר. אבל תחנת הכוח של הפיל הלבן, White Bay, אמורה לחזור לחיים הודות למהפך של מיליארד דולר, עם שמועות שגוגל מכוונת אליה במטה האוסטרלי שלה. נבנה בשנת 1912, לאתר המשתרע על שטח של 38,000 מ"ר עבר ססגוני, וסיור בין ההריסות הוא כמו צעדה אחורה יותר מ-100 שנים - אם אפשר להתעלם מהקירות המתפוררים, הציוד התעשייתי המפחיד ו-100 טונות של צואת ציפורים שכיסו את קומת אולם הריקודים הישן. מלא אסבסט וביתם של יותר יונים ממה שניתן היה לספור לפני שדיילי מייל אוסטרליה נלקחה דרך הבניין המעורה - שלא לדבר על מושבת העטלפים המקומית - רשות החוף של נמל סידני הוציאה כמעט 5 מיליון דולר ב-2014 כדי לשמר את מה שעדיין עומד. בין הפריטים שעדיין עומדים בחוסר מעש בפנים ניתן למצוא את הלוקרים הישנים ששימשו את העובדים וחדרי המחסנים המנקדים את הבניין, בנסיגה זו לתקופה שחלפה. חדרי הרחצה, שהותקנו עוד לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, מרופדים כעת בגרפיטי והצבע מתקלף מאריחי הקרמיקה הישנים, שנשתמרו במצב כמעט בתולי שהוסתרו מתחתם. "הבניינים האלה כל כך חזקים, אין סדקים, זה יהיה נהדר כשזה יקרה", אמר הארכיאולוג ד"ר וויין ג'ונסון. ״זה נחשב לבניין מאוד משמעותי וכל עבודה צריכה להיעשות עם תוכנית שימור קפדנית אבל אפשר לראות שיש הרבה מקום לכל השאר. ״המרחב העצום של זה, המרחבים המעורים הגדולים, המכונות, אין דבר כזה. ״כל מה שאתה רואה כאן מייצג את כל העניין מ-1912 ועד שהוא נסגר בשנות ה-80. "יש עדויות לכל ההיסטוריה של תפקידה ומספיק מכונות נשמרו כדי שתבינו מה תחנת כוח עושה." בשנות ה-50 וה-60, עם תחנת הכוח של ווייט ביי בפאר שלה, נתקלו שחיינים מקומיים בדרך חדשנית וסודית להמשיך באימונים בחודשי החורף הקרים. המים, שישמשו להורדת הטמפרטורות של הדוודים, יזרמו דרך התעלה התת-קרקעית ויצאו אל המפרץ הסמוך - שם ג'ון דוויט, זוכה מדליית זהב אולימפית ב-1960, היה מהראשונים שזיהו את היתרונות שלו. . ד"ר ג'ונסון טוען ש"זה כמו חתיכת ארכיאולוגיה תעשייתית, זה קורא כמו ספר, אתה מסתכל ואתה יודע מה זה עשה". סטיב טאדיץ' הוא המאבטח והוא שומר על המתחם שלו תחת שמירה הדוקה. הוא בילה יותר מ-20 שנה באחריות. 'אה אתה, בוא לכאן ותחתום על הספר' הוא קורא, בסמכות מוחלטת, לשני פועלים שמגיעים ושוכחים להתייצב. 'זה היה מאוד מסוכן לפני שהם עשו את העבודה, ההומלסים היו כאן', אמר. . "זהו בניין מערות עצום ואתה פשוט לא רואה מרחב כזה ליד עיר גדולה עם כל כך הרבה חפצים כמו מכונות עדיין שלמים", אמר הארכיאולוג ד"ר וויין ג'ונסון. הנוף מלמעלה. חדר שמירה, השוכן גבוה מעל רצפת העבודה, פגום קשות ומתפורר לאחר עשרות שנים של אי שימוש. יריעות אסבסט, זכוכיות שבורות ועצים מלכלכים את אזור אסור ללכת בתחנת הכוח האחרונה שנותרה מסוגה בניו סאות' ויילס. אחד המרכיבים העיקריים של רוב אולמות האוכל באוסטרליה בעבר, תנור הפאי, זה משנת 1950, נמצא בחדר האוכל של תחנת הכוח. הצצה אל העבר וסוד ההצלחה האולימפית. התעלה ששוטפת את המים ששימשו לקירור המערכות תזרום אל המפרץ מיד מחוץ למפעל, שהפך לבריכת אימונים לזוכים במדליות זהב כמו ג'ון דוויט בשנות ה-60. חדר עם נוף של מיליון דולר. הרשויות עטפו את החלונות של תחנת הכוח שלא הייתה בשימוש, אבל כל שיפוץ נרחב יחשוף פנורמה מרהיבה של הנמל המפורסם של סידני. קווי הרכבת אל תחנת הכוח הישנה עדיין נמצאים במקום שבו קטרים ​​עמוסי פחם היו פורקים למחסן תת קרקעי לפני שהוא נדחף במעלה המסוע (במרכז) ואז נופלים למטה לחדרי הדוודים, בתמונה מימין. תחנת הכוח של ווייט ביי סיפקה את רוב האנרגיה הדרושה למערכת הרכבות והחשמלית של סידני בתוספת שאיבת חשמל חזרה לרשת הראשית כאשר הביקוש היה ברמות גבוהות בתקופות החורף והחגים. שתי ערימות העשן, שהן 'כמו שתי משואות' המצביעות על הדרך אל העיר סידני. זה היה פעם מגדל תעשייתי פולט עשן המשקיף על נמל סידני, וסיפק כוח לרשת הרכבות והחשמליות של העיר. מכונות Sirocco בתמונה בתוך תחנת הכוח הנטושה. המאווררים הענקיים פותחו לשימוש בתחנות כוח בסוף המאה ה-19. בתי הדוודים הישנים הפכו למקלט לחוקרים עירוניים של "שבט מערות" ולכנופיות גרפיטי במשך יותר מ-30 שנה לפני ביצוע השיקום והאבטחה תוגברה. הרבה משולחנות העץ הכבדים ועבודות השיש עמדו במבחן הזמן, כולל חלל הפקידות והקבלה הזה בתוך הבניין המקורי בתחנת הכוח של ווייט ביי. חדר השמירה של מנהל העבודה הראשי מעל רצפת המפעל נמצא כעת במצב מצמרר, כשהוונדלים הגיעו אליו כפי שהיו לחלקים רבים באתר. תחנת הכוח של ווייט ביי נבנתה משנת 1912, לבסוף עלתה לרשת ב-1917 ופעלה עד שהושבתה בסוף 1983. זו הייתה תחנת הכוח הארוכה ביותר מסוגה. חדר הבקרה המקורי נשאר במקומו. חדרי אמבטיה ישנים חוספו. חדרי האמבטיה מצופים כעת בגרפיטי והצבע מתקלף מאריחי הקרמיקה הישנים. נקודת הכניסה המקורית של תחנת הכוח. הקירות מראים סימני בלאי, כשהציור המקורי נופל. חדרי הרחצה של העובדים, חלקם פריטים שהותקנו לפני מלחמת העולם הראשונה, לא היו בשימוש במשך עשרות שנים. אסבסט גדוש וביתה ליונים נוספות שניתן לספור ומושבת העטלפים המקומית, רשות החוף של נמל סידני הוציאה לפני שנה כמעט 5 מיליון דולר כדי לשמר את מה שנותר. אבל חורים עדיין נראים בכל הרצפה. אולם הריקודים נוקה, אם לא שוחזר במלואו. פקידי רשות החוף של נמל סידני הגיעו ומצאו 100 טון של צואת ציפורים ממלאים את החדר. הבמה הישנה נותרה שלמה בתוך אולם הריקודים שלא ראה שום בידור מאז שנות ה-50. הלהקה עומדת במלוא העוצמה במהלך מסיבת חג המולד לעובדי התחנה בשנות ה-50. עובדים נהנים מהופעה באולם הריקודים בתחנת הכוח ווייט ביי בסידני, רק שלושה קילומטרים מה-CBD. גם לוח התקשורת עמד איכשהו במבחן הזמן, מעין ABN של תחילת המאה ה-20. ההליכה למטה למשרד מהנדס התחנה עם שילוט המבהיר את התהליך הנדרש לאחר שעות העבודה. "יש עדויות לכל ההיסטוריה של תפקידה ומספיק מכונות נשמרו כדי שתבינו מה תחנת כוח עושה. זה כמו חתיכת ארכיאולוגיה תעשייתית, זה קורא כמו ספר, אתה מסתכל ואתה יודע מה זה עשה' אמר ד"ר ג'ונסון. ואיך זה נראה מזמן. קומת המפעל עם דוודים בזרימה מלאה ועובדים שומרים מקרוב. פעם אחת, הציוד הזה סיפק את רוב הכוח למערכת הרכבות והחשמלית של סידני. האורות של ימים עברו מלכלכים את רצפות חדרי הדוודים הנותרים. הגג המקובע על הבניין הראשי ואולם הריקודים מסודר, עדיין אין גישה לציבור, אלא אם כן עברתם את הבידוק הביטחוני ולבשתם את חליפת הזיהום הלבנה, מחשש לרמות האסבסט המתמשכות בפנים. כמה קטעים עדיין מכוסים כדי להרחיק את הפולשים הלא רצויים, ובכל זאת, הנוף המרהיב ביותר של פנורמת הנמל שהייתה פעם, נראה מבעד לרצועות. גם לוח התקשורת עמד איכשהו במבחן הזמן, מוצב על הקיר כמעט כמעין ABN של תחילת המאה ה-20. למרבה הצער, מגדלי מנהל העבודה המובהקים, הניצבים מטרים מעל רצפת העבודה, אינם תקינים כל כך, מתפרקים בבירור... הושחתו ונאבקים בחול המועד. במקומות אחרים, זכוכית מנופצת ופיסות עץ שבורות צריך להתמקח, וכך גם רצפות מתמוטטות מחשש לצלול מטרים רבים. אזור סכנה, שאפילו מה שמכונה "תושבי המערות" בעיר הכריזו עליו כאזור אסור ליציאה בגלל מצבו המתפורר. 'ב-1912, כשהיא נבנתה, הייתה קיבולת מסוימת, ואז בשנות ה-20 היו צריכים להגדיל אותה ואז הובא אולם הדוודים הבא במהלך שנות ה-50'. לא רק שזה היה מקור הכוח עבור הרעשנים האדומים, הוא גם היה משלים את צרכי החשמל של סידני בתקופות של ביקוש גבוה, במיוחד במהלך חג המולד והשנה החדשה, בעשורים האחרונים. אלה היו הימים החולניים, לפני שתחנת הכוח הושבתה ביום חג המולד ב-1983.
ישנן תוכניות להפוך תחנת כוח נטושה ומתכלה בת 100 שנה למתחם קניות ודירות של מיליארד דולר.
יונים ועטלפים הפכו את הבניינים לביתם במשך שלושה עשורים עד שהוצאו 5 מיליון דולר כדי למנוע מהם להרוס חפצים תעשייתיים.
היה צורך להסיר 100 טונות של גללים מאולם הריקודים הישן.
חדרי הדוודים והמכונות המקוריים נשמרו לבסוף באתר המורשת המורשת בחלקה.
שמועות לפיהן גוגל עשויה להעביר את משרדיה לאתר.
שחיינים אולימפיים בשנות ה-50 שהתאמן במים המחוממים נשטפו מתעלת התחנה אל המפרץ הסמוך במהלך חודשי החורף.