Albert Podell's passport stamp collection probably trumps yours. The former Playboy editor, author and adventurer has travelled to each of the world's 196 countries over a period of fifty years. Podell, now 78, has encountered everything from run ins with guerillas in Yemen to being attacked by flying crabs in Algeria and being interrogated by Cuban secret police. 'Aged six, I started to collect postage stamps, and where the other kids specialised in certain countries, I wanted a stamp from every country in the world. Getting a passport stamps from every one may have been inspired by that,' he tells Mail Online Travel. 'Those little coloured bits of perforated paper also instilled in me a fascination with travel because I wanted to see the lands where all the objects, people, and places depicted on those stamps came from.' The Huli Wigmen of Papua New Guinea spend several years under the supervision of a wig master to grow these huge wigs, says Podell . 'My parents were poor and could not afford to travel, which led me to resolve early on that there was more to life than hanging around in one city forever. The author has been driven by wanderlust ever since: When he was 28 he led an expedition around the world the set the record for the longest direct, non-repetitive automobile journey ever made around the earth. And growing older spurred him on.  'As I moved past middle age, I still wanted to do one grand and glorious travel venture, to go out with a bang rather than a whimper, and, after I realized that I had been to 90 nations, I decided that I just might be able to visit every one of the 196 countries during my allotted years,' he says. His travels have taken him to the furthest flung corners of the globe, allowing him to meet some of the world's most colourful characters: In his book, Around the World in Fifty Years, released this month, he fondly remembers a flamboyant camel driver; a voodoo priest and a deaf and mute Japanese badminton Olympian. Pretty in pink: Two hostesses in traditional Korean dress welcoming Podell to a foreigners-only restaurant in North Korea . A smiling woman wearing yellow in Ghana, left. A friendly policeman in Armenia, right. 'We all read about the economic inequality between the rich and poor nations, and about the great wealth gap between the rich and poor people within nations, but until you actually see people – one third of the world, in fact – trying to manage to live on less than two dollars a day, it does not hit home,' says Podell . In the course of his travels Podell has eaten: . Armadillo - in the hills of Grenada . Zebra - in Kenya . Fish lips, fish eyes, fungus soup, duck's feet, roasted duck gizzard, braised jellyfish, spicy soup of shredded intestines and organ meats boiled in blood,  sea cucumber - in China . Kangaroo, ostrich, emu, and Moreton Bay Bugs - in Australia . Poisonous ugu sushi - in Japan . Possum pie - various Caribbean islands . Guinea pig - in Peru, Bolivia . Crocodile in Africa and Australia . Gnu, antelope, eland, gazelle, springbok, steenbok, klipspringer, kudu, nyala, and oryx - in sub-Saharan Africa . Pigeon  - in France and Morocco . Iguana - in Central America . Blood sausage - in Colombia and Germany . Smashed chicken infused with sugar and covered with ice cream - in Turkey . Snake - various places . Horse - in Mongolia and Kyrgyzstan . Pig's blood porridge, caramelized fish hatchlings, lotus root salad, steamed blood cockles, caramelized pork belly and Mekong rat - in Vietnam . Toasted leafcutter ants, oven-baked tarantulas, waxworm potato fritters, bees, beetles, crickets, worms, caterpillars, scorpions, wax moth larvae, and grubs - in many places, and not always intentionally . Podell's adventures have seen him trapped Cape Buffalo and crocodiles in Botswana; unable to furnish the required proof to the Egyptian police that he was not Jewish; being unable to prove to the Cuban secret police that he was not CIA and been thrown in jail in Baghdad when a con artist pretended he had hit him with a land cruiser. He lists the most hair-raising moments as: being stranded on Kiribati, pick pocketed in Tunis and robbed of much equipment in Algiers and the Khyber Pass, nearly lynched in East Pakistan, almost drowned in Costa Rica, detained by the police in Kinshasa and Hargeisa, jailed in Baghdad, attacked by the flying crabs in Algeria, breaking three ribs and ripping flesh and tearing rotator cuffs in many lands. With an accommodation budget of around £7 per night, the writer has unrolled his sleeping bag 'at border posts, roadsides, jungles, glaciers, airport floors, and in hostels,  tents, trailers, trees, teepees, campers, cars, caravansaries, desert dugouts, and flea-bag motels alternately sweating and freezing; dodging dengue- fever mosquitoes by day and malarial ones by night.' 'I preferred to eat from open-air stands where I could see the cooking, and the dishwashing, and how healthy the chef looked. Here Gabon' The children in a North Korean orphanage have been taught to perform a show to entice prospective parents into adopting them . Modes of transport have varied. Podell explains that he's travelled by 'ancient Third World airplanes; leaky, overloaded foreign ferries; broken-down, jam-packed bush taxis driven on rutted roads at 100 mph by wild kids who never passed a driving test; pole-pushed canoes loaded with 40 people and 20 sheep.' He's ridden atop a cotton truck in Uzbekistan, camels, donkeys, horses, elephants, rickshaws, carts, wheelbarrows, and tuk-tks, as well as 'Motorcycles,  catamarans, hydrofoils, dugout canoes and the Queen Mary. In short, almost anything that transports people, except an ambulance, thank God.' And of course, Podell has been privy to some of the world's rarest - and sometimes unappealing - culinary offerings. Lope National Park in Central Gabon. Podell  travelled by 'ancient Third World airplanes; leaky, overloaded foreign ferries; broken-down, jam-packed bush taxis driven on rutted roads at 100 mph by wild kids who never passed a driving test; pole-pushed canoes loaded with 40 people and 20 sheep.' Youth around the world: Left, a young girl from Turkmenistan. Right, a young girl with her face painted at a festival in Myanmar . Beards: Left, a Kazakhstani man shows off his topiary, right, a distinguished looking Georgian gentleman poses with his medal . 'Among the more memorable  was an anteater Steve [his companion] and I found recently run over on a road in Panama. Not wanting to waste a good source of protein, we chopped it up, added salt and pepper, wished we had a box of Roadkill Helper, roasted it over a campfire, and it tasted… awful, like a burger marinated in formic acid,' he says. 'Rats are, in contrast – and after you overcome any squeamish cultural bias - rather tasty, especially the big boys eaten in Africa, where they're called 'grass cutters,' an appealing appellation doubtless bestowed by the branding consultant who renamed the Patagonian toothfish as 'Chilean sea bass' and the slimefish as 'orange roughy.' The locals skin the rodents, split them down the middle, spread them out flat, and roast or grill them. Each tastes exactly like what it ate. If it lived in a cane field, it tastes like sugar. 'Unfortunately, the elephant dung beetle I ate in Kenya smelled exactly like what it ate, but I overcame this olfactory impediment with a liberal application of insect repellant under my nose.' 'And then there was the pulsating brain of that live monkey in Hong Kong...' 'The residences and dwelling places made me wonder if it is fair or necessary to have such wide disparity between the haves and the have-not around the world,' says Podell . Podell met thousands of colourful characters on his travels, including a prostitute in Berlin, left, and a happy Haitian man, right . What did he learn on the road? 'We all read about the economic inequality between the rich and poor nations, and about the great wealth gap between the rich and poor people within nations, but until you actually see people – one third of the world, in fact – trying to manage to live on less than two dollars a day, it does not hit home. 'Unless you are there, it is almost impossible for us to imagine what it is like to have to provide shelter, food, clothing, medical care, and all the other necessities of life on two dollars a day.' 'With the exception of the few truly weird countries (like North Korea and those in the midst of famine or war) people around the world are pretty much the same in terms of their love for their families and children, their desire to be happy, and their hope to live in peace and have a better life. 'The main differences I observed were that people in the very poor countries were far more able to get along on less than citizens of the rich countries ever could.' Japanese artillery from World War II on the island of Tarawa,  the capital of the Republic of Kiribati, in the central Pacific Ocean . A beach on Kiribati’s capital island of Tarawa, still littered with war debris after 50 years . A family in Papua New Guinea. 'People around the world are pretty much the same in terms of their love for their families and children, their desire to be happy, and their hope to live in peace and have a better life,' says Podell . 'Gun-toting tribesmen in Yemen have little loyalty to, and often defy, the weak central government,' says Podell . A young child in Mongolia  relax on a camel, just one of the many modes of transport experienced by Podell on his travels . Temple monkeys in India are often aggressive crooks and will steal anything, Podell says .
Albert Podell, 78, wanted to do one grand and glorious travel venture, 'to go out with a bang rather than a whimper'
The author has visited all 196 countries, meeting colourful characters, sleeping rough and eating outlandish food .
He has eaten anteater roadkill, rats, dung beetles, snake, caramelized fish hatchlings and  oven-baked tarantulas .
The adventurer has travelled by leaky, overloaded foreign ferries, elephant, dugout canoes, carts and wheelbarrow .
אוסף חותמות הדרכונים של אלברט פודל כנראה גובר על שלך. העורך, הסופר וההרפתקן לשעבר של פלייבוי נסע לכל אחת מ-196 מדינות העולם במשך תקופה של חמישים שנה. פודל, כיום בן 78, נתקל בכל דבר, החל ממתרוצצות עם לוחמי גרילה בתימן ועד מותקף על ידי סרטנים מעופפים באלג'יריה וחקירה על ידי המשטרה החשאית הקובנית. ״בגיל שש התחלתי לאסוף בולי דואר, ובמקום ששאר הילדים התמחו במדינות מסוימות, רציתי בול מכל מדינה בעולם. קבלת חותמות דרכון מכל אחד אולי קיבלה השראה מכך", הוא אומר ל-Mail Online Travel. "הפיסות הצבעוניות הקטנות האלה של נייר מחורר נטעו בי גם קסם מנסיעות כי רציתי לראות את הארצות שמהן הגיעו כל החפצים, האנשים והמקומות המתוארים על הבולים האלה." הולי פאות מפפואה גינאה החדשה מבלים כמה שנים תחת פיקוחו של מאסטר פאות כדי לגדל את הפאות הענקיות האלה, אומר פודל. ״הורי היו עניים ולא יכלו להרשות לעצמם לנסוע, מה שהוביל אותי להחלטה בשלב מוקדם שיש בחיים יותר מאשר להסתובב בעיר אחת לנצח. המחבר מונע מאז על ידי תאוות נדודים: כשהיה בן 28 הוא הוביל משלחת מסביב לעולם שקבעה את השיא למסע הרכב הישיר והלא חוזר ונשנה ביותר שנעשה אי פעם מסביב לכדור הארץ. וההתבגרות דרבנה אותו. "כשעברתי את גיל העמידה, עדיין רציתי לעשות מיזם טיולים גדול ומפואר, לצאת ברעש ולא ביבבה, ואחרי שהבנתי שהייתי ב-90 מדינות, החלטתי שאני יכול להיות מסוגל לבקר בכל אחת מ-196 המדינות במהלך השנים שהוקצבו לי", הוא אומר. מסעותיו לקחו אותו לפינות הרחוקות ביותר של תבל, ואיפשרו לו לפגוש כמה מהדמויות הססגוניות ביותר בעולם: בספרו, מסביב לעולם בחמישים שנה, שיצא החודש, הוא נזכר בחיבה בנהג גמלים ראוותני; כומר וודו ואולימפאי בדמינטון יפני חירש ואילם. יפה בוורוד: שתי מארחות בלבוש קוריאני מסורתי מזמינות את פודל למסעדה לזרים בלבד בצפון קוריאה. אישה חייכנית לובשת צהוב בגאנה, משמאל. שוטר ידידותי בארמניה, נכון. "כולנו קוראים על אי השוויון הכלכלי בין העמים העשירים והעניים, ועל פערי העושר הגדול בין האנשים העשירים לעניים בתוך העמים, אבל עד שאתה באמת רואה אנשים - שליש מהעולם, למעשה - מנסים להצליח לחיות על פחות משני דולרים ליום, זה לא מגיע הביתה", אומר פודל. במהלך מסעותיו אכל פודל:. ארמדיל - בגבעות של גרנדה. זברה - בקניה . שפתי דגים, עיני דגים, מרק פטריות, רגלי ברווז, זנב ברווז צלוי, מדוזה קלועה, מרק חריף של מעיים גרוסים ובשר איברים מבושל בדם, מלפפון ים - בסין. קנגורו, יען, אמו ו-Moreton Bay Bugs - באוסטרליה. סושי אוגו רעיל - ביפן. פאי פוסום - איים קריביים שונים. שפן ניסיונות - בפרו, בוליביה. תנין באפריקה ובאוסטרליה. גנו, אנטילופה, אילנד, צבי, ספרינגבוק, סטינבוק, קליפספרינגר, קודו, ניאלה ואוריקס - באפריקה שמדרום לסהרה. יונה - בצרפת ובמרוקו. איגואנה - במרכז אמריקה . נקניק דם - בקולומביה ובגרמניה. עוף מרוסק בשילוב סוכר ומכוסה גלידה - בטורקיה. נחש - מקומות שונים . סוס - במונגוליה ובקירגיזסטן. דייסת דם של חזיר, דג דג מקורמל, סלט שורשי לוטוס, תרנגולי דם מאודים, בטן חזיר מקורמלת וחולדת מקונג - בווייטנאם. נמלים חותכות עלים קלויות, טרנטולות אפויות בתנור, לביבות תפוחי אדמה של תולעי שעווה, דבורים, חיפושיות, צרצרים, תולעים, זחלים, עקרבים, זחלי עש שעווה וזחלים - במקומות רבים, ולא תמיד בכוונה. הרפתקאותיו של פודל ראו אותו לכוד את קייפ באפלו ותנינים בבוצואנה; לא היה מסוגל לספק את ההוכחה הנדרשת למשטרה המצרית שהוא לא יהודי; חוסר יכולת להוכיח למשטרה החשאית הקובנית שהוא לא ה-CIA והושלך לכלא בבגדד כאשר נוכל העמיד פנים שהוא פגע בו עם סיירת קרקע. הוא מפרט את הרגעים מסמרי השיער ביותר כמו: להיות תקוע בקיריבאטי, לכיסים לכיסים בתוניס ושודד ציוד רב באלג'יר ובמעבר ח'יבר, כמעט בוצע לינץ' במזרח פקיסטן, כמעט טבע בקוסטה ריקה, עצור על ידי המשטרה בקינשאסה ו הארגייסה, שנכלאה בבגדד, הותקפה על ידי הסרטנים המעופפים באלג'יריה, שברה שלוש צלעות וקרע בשר וקרע אזיקים מסתובבים בארצות רבות. עם תקציב לינה של כ-7 פאונד ללילה, הסופר פרש את שק השינה שלו בעמדות גבול, בצידי הדרכים, בג'ונגלים, קרחונים, רצפות שדות התעופה, ובהוסטלים, אוהלים, קרוואנים, עצים, טיפי, חניכים, מכוניות, שיירות, מחפירות מדבריות, ומוטלים שקיות פרעושים מזיעים ומקפיאים לסירוגין; התחמקות מיתושי דנגי ביום וממלריה בלילה.' ״העדפתי לאכול מדוכנים באוויר הפתוח שבהם יכולתי לראות את הבישול, ואת שטיפת הכלים, וכמה בריא השף נראה. כאן גאבון' הילדים בבית יתומים בצפון קוריאה לימדו להציג מופע כדי לפתות הורים לעתיד לאמץ אותם. דרכי התחבורה היו מגוונות. פודל מסביר שהוא נסע ב'מטוסי העולם השלישי העתיקים; מעבורות זרות דולפות ועמוסות מדי; מוניות שיח מקולקלות ועמוסות שנסעו בכבישים משובשים במהירות של 100 קמ"ש על ידי ילדי פרא שמעולם לא עברו מבחן נהיגה; קאנו דחופים במוט עמוסים ב-40 איש ו-20 כבשים״. הוא נסע על גבי משאית כותנה באוזבקיסטן, על גמלים, חמורים, סוסים, פילים, ריקשות, עגלות, מריצות וטוק-טק, כמו גם "אופנועים, קטמרנים, מטוסי סיפון, קאנו חפורות והמלכה מרי". בקיצור, כמעט כל דבר שמסיע אנשים, חוץ מאמבולנס, תודה לאל״. וכמובן, פודל זכה לחלק מההצעות הקולינריות הנדירות בעולם - ולפעמים לא מושכות. הפארק הלאומי לופה במרכז גבון. פודל נסע במטוסי 'עולם שלישי עתיקים'; מעבורות זרות דולפות ועמוסות מדי; מוניות שיח מקולקלות ועמוסות שנסעו בכבישים משובשים במהירות של 100 קמ"ש על ידי ילדי פרא שמעולם לא עברו מבחן נהיגה; קאנו דחופים במוט עמוסים ב-40 איש ו-20 כבשים״. נוער ברחבי העולם: שמאל, נערה צעירה מטורקמניסטן. נכון, בחורה צעירה שהפנים שלה צוירו בפסטיבל במיאנמר. זקנים: משמאל, גבר קזחסטני מציג את החולצה שלו, מימין, ג'נטלמן גאורגי מכובד למראה עם המדליה שלו. "בין הזכורים יותר היה דוב נמלים סטיב [חברתו] ואני מצאנו נדרסים לאחרונה בכביש בפנמה. לא רצינו לבזבז מקור טוב לחלבון, קצצנו אותו, הוספנו מלח ופלפל, הלוואי שתהיה לנו קופסה של Roadkill Helper, צלינו אותו על מדורה, וזה היה טעים... נורא, כמו המבורגר כבוש בחומצה פורמית,' הוא אומר. "לעומת זאת, עכברושים הם - ואחרי שמתגברים על כל הטיה תרבותית עוקצנית - טעימים למדי, במיוחד הבנים הגדולים שאוכלים באפריקה, שם הם נקראים 'חותכי דשא', כינוי מושך ספק שהעניק יועץ המיתוג ששינה את שמו לפטגוני דג שיניים בתור 'בס ים צ'יליאני' ודג הרפש בתור 'חי כתום'. המקומיים עורים את העור של המכרסמים, מפצלים אותם באמצע, פורשים אותם שטוח וצולים או צולים אותם. כל אחד טעים בדיוק כמו מה שהוא אכל. אם הוא חי בשדה קנים, יש לו טעם של סוכר. "למרבה הצער, חיפושית גללי הפיל שאכלתי בקניה הדיפה בדיוק כמו מה שהיא אכלה, אבל התגברתי על חוסר הריח הזה עם מריחה ליברלית של דוחה חרקים מתחת לאפי." "ואז היה המוח הפועם של הקוף החי ההוא בהונג קונג..." "המגורים ומקומות המגורים גרמו לי לתהות אם זה הוגן או הכרחי לקיים פער כה רחב בין בעלי היש לבני אדם שאין להם ברחבי העולם. ", אומר פודל. פודל פגש אלפי דמויות צבעוניות במסעותיו, כולל זונה בברלין, משמאל, וגבר האיטי שמח, מימין. מה הוא למד על הכביש? "כולנו קוראים על אי השוויון הכלכלי בין העמים העשירים והעניים, ועל פערי העושר הגדול בין האנשים העשירים לעניים בתוך העמים, אבל עד שאתה באמת רואה אנשים - שליש מהעולם, למעשה - מנסים להצליח לחיות על פחות משני דולרים ליום, זה לא מגיע הביתה. 'אלא אם כן אתה שם, זה כמעט בלתי אפשרי עבורנו לדמיין איך זה צריך לספק מחסה, מזון, ביגוד, טיפול רפואי וכל שאר צרכי החיים בשני דולרים ליום'. "למעט המדינות המוזרות באמת (כמו צפון קוריאה ואלו שנמצאות בעיצומה של רעב או מלחמה) אנשים ברחבי העולם הם כמעט אותו דבר מבחינת אהבתם למשפחותיהם ולילדיהם, הרצון שלהם להיות מאושרים, ותקוותם לחיות בשלום ולחיים טובים יותר. "ההבדלים העיקריים שראיתי היו שאנשים במדינות העניות מאוד היו מסוגלים להסתדר הרבה יותר על פחות ממה שאזרחי המדינות העשירות אי פעם יכלו". ארטילריה יפנית ממלחמת העולם השנייה באי טאראווה, בירת הרפובליקה של קיריבטי, במרכז האוקיינוס ​​השקט. חוף באי הבירה של קיריבטי, טאראווה, שעדיין זרוע פסולת מלחמה לאחר 50 שנה. משפחה בפפואה גינאה החדשה. "אנשים ברחבי העולם די זהים מבחינת אהבתם למשפחותיהם ולילדיהם, הרצון שלהם להיות מאושרים והתקווה שלהם לחיות בשלום ולחיים טובים יותר", אומר פודל. "לבני שבטים מושבעים בתימן יש מעט נאמנות לשלטון המרכזי החלש, ולעתים קרובות מתריסים נגדם", אומר פודל. ילד צעיר במונגוליה נרגע על גמל, רק אחד מאמצעי התחבורה הרבים שחווה פודל במסעותיו. קופי המקדש בהודו הם לרוב נוכלים תוקפניים ויגנבו כל דבר, אומר פודל.
אלברט פודל, בן 78, רצה לעשות מיזם טיולים גדול ומפואר, "לצאת ברעש ולא ביבבה"
המחבר ביקר בכל 196 המדינות, פגש דמויות צבעוניות, ישן גס ואכל אוכל מופרך.
הוא אכל קוטל דרכים של דובי נמלים, חולדות, חיפושיות זבל, נחשים, דגים מקורמלים וטרנטולות אפויות בתנור.
ההרפתקן נסע במעבורות זרות דולפות ועמוסות יתר על המידה, פילים, סירות קאנו, עגלות ומריצה.