As a Tory MP in the 1980s Harvey Proctor had a special talent. Some MPs courted attention through their colourful personal lives. Others with their extremist political views. Harvey Proctor found controversy in both. In an age before politicians were out of the closet – and when the age of consent for homosexual sex was 21 – it was an open secret in Westminster that the impeccably turned-out Proctor was gay. But his political downfall in 1987 – accompanied by newspaper headlines of teenage rent boys and spanking parties – was one of the most dramatic scandals in recent memory as he pleaded guilty to charges of gross indecency after repeated public denials that he had done anything wrong. Harvey Proctor, former Tory MP, had his home searched by police as part of a probe into historic allegations of child sex abuse . Downfall: Harvey Proctor on his way to magistrates' court in 1987 to answer charges of gross indecency . As for his politics, his views on immigration were considered so far beyond the pale that while serving as an MP he was beaten unconscious at a demonstration in Scarborough, had red paint thrown over him when addressing Coventry University, and burning papers were thrust through the letter box of his tiny terrace home in Billericay. He shared the house with his feisty mother Hilda. ‘I’m the only woman in his life,’ she once told reporters. It wasn’t quite true. There was also Margaret Thatcher. Proctor, who became MP for Basildon in the 1979 general election which swept Mrs Thatcher to power, was a lifelong fan of the Iron Lady. Proctor was forced to deny any knowledge of the abuse and deaths of three young boys to the media . But within weeks of being elected he was irritating her and the Tory high command with his strident views on migration, backing a motion calling for a ban on immigration from Commonwealth countries. Urging the abolition of the Commission for Racial Equality, he demanded the forcible repatriation of 50,000 ‘coloured’ immigrants a year, proposing a £7,000 payment to encourage them to go. He was also one of seven Tory MPs who rebelled against legislation allowing parents to exempt their children from corporal punishment in schools. And he attempted to halt the growing tide of political correctness by launching a campaign to save the golliwog. Born and brought up in Scarborough where he went to the local grammar, Scarborough High School for Boys, he eschewed his Christian name, Keith, and always went by his second name, Harvey. He studied history at the University of York, where he had his first of many brushes with notoriety. As chairman of the university Conservative association he invited Enoch Powell, who had been sacked from the Conservative shadow cabinet after his ‘rivers of blood’ speech on immigration, to make a keynote address. There was a predictable uproar and the meeting became a riot. It was a sign of things to come – whenever Proctor addressed a university as an MP he was the subject of angry and often violent protests. After university he worked for the Conservative Party research department in Old Queen Street near the Houses of Parliament. By the time he became MP for Basildon in 1979, he was already a darling of the Tory Right as a leading figure in the notorious Monday Club, a lobby group for the Conservatives but considered so extreme that in 2001 the party severed all links with it. The group advocated voluntary or assisted repatriation for non-white immigrants, capital punishment, and denounced Nelson Mandela as a criminal and terrorist who deserved to be locked up. Tall and gangly – he was once described in the Commons as a loping greyhound – the softly spoken Proctor revelled in the notoriety of being one of the most outspoken voices on the Tory backbenches. On Wednesday, detectives arrived at Belvoir Castle (pictured) near Grantham – the seat of the Duke of Rutland – where Proctor has lived since 2003, and searched the 16,000-acre estate . When Labour-controlled Basildon council passed a motion of no confidence in him as the local MP because of his views on race, he was delighted. After the re-drawing of political boundaries jeopardised his majority in Basildon, he was selected for the safe neighbouring seat of Billericay, which he won convincingly at the 1983 election. Proctor was loved by his local party because of his uncompromising views. He called for the suspension of grants to students if they lacked self-discipline and for administrative and other non-academic parts of universities to be sold to the private sector. His devoted Tory followers in Basildon and Billericay were oblivious to his homosexuality. While he was out with political friends he never discussed his private life. ‘It’s not relevant to my work as an MP,’ was his stock reply. Fiercely ambitious, Proctor was consistently overlooked for ministerial preferment by Mrs Thatcher because of views on immigration which even some Tories viewed as racist. The Whips, in charge of party discipline, also feared his sexuality would be an issue that would return to haunt them. They were right. The first story to emerge in public about it was in 1981, when Terry Woods, a flamboyant art dealer who was his boyfriend, had left the MP’s London flat after a row and Proctor refused to let him back in. The fracas led to a court appearance in which Woods claimed he was in a relationship – albeit it a very tempestuous one – with the MP. Proctor repudiated the claim and got away with it. Lurid allegations surfaced in a Sunday newspaper in September 1986 claiming he had organised gay spanking sessions with canes and teenage rent boys in his flat – allegations he dismissed as monstrous. Proctor resigned after he was charged over spanking parties with teenage rent boys at his flat and lost his house and flat, before signing on the dole . He was embarrassed again soon afterwards when Woods, who remained his long-term lover, was found in his underpants by the police outside the MP’s apartment. He admitted that he ‘loved’ Proctor but insisted the relationship was not sexual. Days later a story emerged of how a naked Arab boy had been found under Proctor’s hotel bed on a Tunisian holiday. When police eventually charged him over the teenage rent boys in his flat, Proctor bowed to the inevitable and announced he was standing down as an MP, admitting to a charge of gross indecency and accepting a fine of £1,450. Proctor was ruined. He had to sell his house in the constituency and the flat in London and was on the dole for a year. But with the help of a £2,000 government grant and friends – including Jeffrey Archer, Michael Heseltine and other MPs who between them raised £75,000 on his behalf – he turned from politics to hosiery, opening a shop, Proctor’s, in Richmond selling shirts, gaudy waistcoats, silk ties, and natty cuff links. Infamously, he hung a sign in the shop window saying: ‘Shirt lifters will not be prosecuted.’ Initially business seemed to be flourishing – John Major, when he became Prime Minister, ditched his Marks & Spencer shirts in favour of Proctor’s more elegant wares – and he opened a second shop in Knightsbridge. But he could never escape his past. One day in 1992, two men walked into the Richmond shop. One of them demanded: ‘Have you any boys for tying up before you spank them,’ and then the men started punching him. After a £2,000 government grant he set up a chain of shops under his name selling shirts, ties and cuff links . Proctor’s friend Neil Hamilton, then a government minister and in the shop at the time, came to Proctor’s aide and received a broken nose for his pains. From then on, the shops went into decline. They were forced into liquidation in 2000 and Proctor disappeared beneath the radar only to re-emerge in 2004 at the Duke of Rutland’s ancestral seat, the gothic Belvoir Castle, where he is the events manager. The 68-year-old Proctor now lives in a large country house on the 18,000-acre estate near Grantham – the birthplace of his heroine Margaret Thatcher. A house now being searched by the police. Sorry we are not currently accepting comments on this article.
Harvey Proctor's political downfall came in 1987 following spanking claims .
Pleaded guilty to charges of gross indecency after repeated public denials .
His views on immigration were considered unacceptable while serving MP .
He was a lifelong fan of Iron Lady but began irritating her after his election .
Proctor stepped down as MP after spanking scandal and went on the dole .
The 68-year-old now lives in large country house in Grantham, Lincolnshire .
בתור חבר פרלמנט טורי בשנות ה-80 היה להארווי פרוקטור כישרון מיוחד. כמה חברי פרלמנט חיזרו אחר תשומת לב דרך חייהם האישיים הצבעוניים. אחרים עם דעותיהם הפוליטיות הקיצוניות. הארווי פרוקטור מצא מחלוקת בשניהם. בעידן לפני שהפוליטיקאים יצאו מהארון - וכשגיל ההסכמה למין הומוסקסואלי היה 21 - זה היה סוד גלוי בווסטמינסטר שהפרוקטור שזכה ללא דופי הוא הומו. אבל הנפילה הפוליטית שלו ב-1987 - מלווה בכותרות עיתונים של בני נוער להשכרה ומסיבות מכות - הייתה אחת השערוריות הדרמטיות ביותר בזיכרון האחרון, כאשר הוא הודה באשמת מגונה חמורה לאחר הכחשות פומביות חוזרות ונשנות שעשה משהו רע. הארווי פרוקטור, חבר פרלמנט טורי לשעבר, ערך חיפוש בביתו על ידי המשטרה כחלק מחקירת האשמות היסטוריות על התעללות מינית בילדים. נפילה: הארווי פרוקטור בדרכו לבית משפט השלום ב-1987 כדי לענות על כתב אישום על מגונה בוטה. באשר לפוליטיקה שלו, דעותיו על ההגירה נחשבו כל כך מעבר לחיוורון, שבזמן שכיהן כחבר פרלמנט הוא הוכה מחוסר הכרה בהפגנה בסקרבורו, הושלך עליו צבע אדום כשפנה לאוניברסיטת קובנטרי, וניירות בוערים הודחקו דרך תיבת מכתבים של בית המרפסת הקטן שלו בבילריקאי. הוא חלק את הבית עם אמו העליזה הילדה. "אני האישה היחידה בחייו", אמרה פעם לעיתונאים. זה לא היה ממש נכון. הייתה גם מרגרט תאצ'ר. פרוקטור, שהפך לפרלמנט של בסילדון בבחירות הכלליות של 1979, שסחפו את גברת תאצ'ר לשלטון, היה מעריץ כל החיים של אשת הברזל. פרוקטור נאלץ להכחיש בפני התקשורת כל ידיעה על התעללות ומותם של שלושה נערים צעירים. אבל בתוך שבועות מרגע שנבחר הוא הרגיז אותה ואת הפיקוד העליון הטורי עם דעותיו הנוקבות על הגירה, ותמך בהצעה הקוראת לאיסור על הגירה ממדינות חבר העמים. הוא דרש את ביטול הוועדה לשוויון גזעי, הוא דרש להחזיר בכוח 50,000 מהגרים 'צבעוניים' בשנה, והציע תשלום של 7,000 פאונד כדי לעודד אותם ללכת. הוא גם היה אחד משבעה חברי פרלמנט טוריים שמרדו נגד החקיקה המאפשרת להורים לפטור את ילדיהם מענישה גופנית בבתי ספר. והוא ניסה לעצור את הגאות ההולכת וגוברת של תקינות פוליטית על ידי פתיחת קמפיין להצלת הגוליווג. הוא נולד וגדל בסקרבורו, שם למד בדקדוק המקומי, Scarborough High School for Boys, הוא נמנע משמו הנוצרי, קית', ותמיד קרא בשמו השני, הארווי. הוא למד היסטוריה באוניברסיטת יורק, שם קיבל את המברשות הראשון שלו מבין רבים שזכו לשמצה. כיו"ר האגודה השמרנית באוניברסיטה הוא הזמין את חנוך פאוול, שפוטר מקבינט הצללים השמרני לאחר נאום "נהרות הדם" שלו על ההגירה, לנאום מרכזי. הייתה מהומה צפויה והפגישה הפכה למהומה. זה היה סימן לבאות - בכל פעם שפרוקטור פנה לאוניברסיטה כחבר פרלמנט, הוא היה מושא להפגנות זועמות ולעתים קרובות אלימות. לאחר האוניברסיטה עבד במחלקת המחקר של המפלגה השמרנית ברחוב קווין אולד ליד בתי הפרלמנט. כשהיה חבר פרלמנט של בסילדון ב-1979, הוא כבר היה יקיר הימין התורני כדמות מובילה במועדון המנדיי הידוע לשמצה, קבוצת לובי של השמרנים, אך נחשבה כל כך קיצונית שבשנת 2001 המפלגה ניתקה כל קשר עמה. . הקבוצה דגלה בהחזרה מרצון או בסיוע של מהגרים שאינם לבנים, עונש מוות, והוקיעה את נלסון מנדלה כפושע ומחבל שראוי להיסגר. גבוה וגמיש - פעם תואר ב-Commons כלב גרייהאונד משוטט - הפרוקטור בעל דיבור חרישי התענג על הידיעה של היותו אחד הקולות הבוטים ביותר על הספסלים האחוריים של הטורי. ביום רביעי הגיעו הבלשים לטירת בלבור (בתמונה) ליד גרנתם - מקום מושבו של הדוכס מרוטלנד - שם פרוקטור מתגורר מאז 2003, וערכו חיפוש באחוזה ששטחה 16,000 דונם. כאשר מועצת בזילדון שבשליטת הלייבור העבירה הצעת אי אמון בו כחבר הפרלמנט המקומי בגלל דעותיו על גזע, הוא היה מאושר. לאחר שהשרטוט מחדש של הגבולות הפוליטיים סיכן את רובו בבסילדון, הוא נבחר למושב השכן הבטוח של בילרקיי, בו זכה באופן משכנע בבחירות של 1983. פרוקטור היה אהוב על מפלגתו המקומית בגלל דעותיו הבלתי מתפשרות. הוא קרא להשעיית המענקים לסטודנטים אם הם חסרים משמעת עצמית ולמכור חלקים אדמיניסטרטיביים ואחרים שאינם אקדמיים באוניברסיטאות למגזר הפרטי. חסידיו הטוריים המסורים בבסילדון ובבילריקאי לא היו מודעים להומוסקסואליות שלו. בזמן שהיה בחוץ עם חברים פוליטיים הוא מעולם לא דן בחייו הפרטיים. "זה לא רלוונטי לעבודה שלי כחבר פרלמנט", הייתה תשובת המניה שלו. שאפתנית עזה, פרוקטור התעלמה באופן עקבי בשל העדפת השרים על ידי גברת תאצ'ר בגלל דעות על הגירה שאפילו כמה טורים ראו כגזענות. השוטים, האחראים על משמעת המפלגה, חששו שגם המיניות שלו תהיה בעיה שתחזור לרדוף אותם. הם צדקו. הסיפור הראשון שהופיע בפומבי על כך היה ב-1981, כאשר טרי וודס, סוחר אמנות ראוותני שהיה החבר שלו, עזב את דירת הפרלמנט בלונדון לאחר מריבות, ופרוקטור סירב להכניס אותו בחזרה. המעשה הוביל לבית משפט הופעה שבה וודס טען שהוא נמצא במערכת יחסים - גם אם זו סוערת מאוד - עם חבר הפרלמנט. פרוקטור דחה את התביעה ונמלט ממנה. האשמות של לוריד עלו בעיתון של יום ראשון בספטמבר 1986 וטענו שהוא ארגן בדירתו מפגשי מכות הומוסקסואלים עם קנים ונערים בני נוער להשכרה - האשמות שדחה כמפלצתיות. פרוקטור התפטר לאחר שהואשם על מסיבות מכות עם בני נוער שכר דירה בדירתו ואיבד את ביתו ודירתו, לפני שחתם על הדולה. הוא היה נבוך שוב זמן קצר לאחר מכן כאשר וודס, שנותר אהובתו ארוכת השנים, נמצא בתחתוניו על ידי המשטרה מחוץ לדירתו של חבר הפרלמנט. הוא הודה שהוא 'אהב' את פרוקטור אבל התעקש שהקשר לא היה מיני. ימים לאחר מכן הופיע סיפור כיצד נער ערבי עירום נמצא מתחת למיטת המלון של פרוקטור בחופשה בתוניסיה. כשהמשטרה האשימה אותו בסופו של דבר בגין שכר הדירה של בני נוער בדירתו, פרוקטור התכופף בפני הבלתי נמנע והכריז שהוא מתפטר כחבר פרלמנט, מודה באישום של מגונה חמורה וקיבל קנס של 1,450 ליש"ט. פרוקטור נהרס. הוא נאלץ למכור את ביתו במחוז הבחירה ובדירה בלונדון, והיה בסיכון במשך שנה. אבל בעזרת מענק ממשלתי של 2,000 ליש"ט וחברים - כולל ג'פרי ארצ'ר, מייקל הסלטין וחברי פרלמנט אחרים שגייסו ביניהם 75,000 ליש"ט בשמו - הוא הפך מפוליטיקה לגרביונים, ופתח חנות, פרוקטורס, בריצ'מונד למכירת חולצות, ווסטים צעקניים, עניבות משי וחפתים יפים. לשמצה, הוא תלה שלט בחלון הראווה שאומר: 'מרימי חולצות לא יועמדו לדין.' בתחילה נראה היה שהעסקים פורחים - ג'ון מייג'ור, כשהפך לראש ממשלה, זנח את חולצותיו של מרקס אנד ספנסר לטובת מרכולתו האלגנטית יותר של פרוקטור. - והוא פתח חנות שנייה בנייטסברידג'. אבל הוא לא יכול היה לברוח מעברו. יום אחד בשנת 1992, שני גברים נכנסו לחנות ריצ'מונד. אחד מהם דרש: 'האם יש לך בנים שקשורים לפני שאתה מכה אותם', ואז התחילו הגברים להכות בו באגרופים. לאחר מענק ממשלתי בסך 2,000 פאונד, הקים רשת חנויות תחת שמו שמוכרות חולצות, עניבות וחפתים. חברו של פרוקטור, ניל המילטון, אז שר בממשלה ובחנות באותה תקופה, בא לעזרתו של פרוקטור וקיבל אף שבור בגלל כאביו. מכאן ואילך, החנויות נכנסו לדעיכה. הם נאלצו לחסל בשנת 2000 ופרוקטור נעלם מתחת לרדאר רק כדי להופיע מחדש בשנת 2004 במושב אבותיו של הדוכס מרוטלנד, טירת בלבור הגותית, שם הוא מנהל האירועים. פרוקטור בן ה-68 גר כעת בבית כפרי גדול באחוזה ששטחה 18,000 דונם ליד גרנת'ם - מקום הולדתה של גיבורתו מרגרט תאצ'ר. בית שנמצא כעת בחיפוש על ידי המשטרה. מצטערים שאנחנו לא מקבלים כרגע תגובות על מאמר זה.
הנפילה הפוליטית של הארווי פרוקטור הגיעה ב-1987 בעקבות טענות מכה.
הודה באשמת מגונה בוטה לאחר הכחשות פומביות חוזרות ונשנות.
דעותיו על הגירה נחשבו בלתי מקובלות בזמן שכיהן בפרלמנט.
הוא היה מעריץ כל חייו של אשת הברזל אך החל לעצבן אותה לאחר בחירתו.
פרוקטור פרש מתפקיד חבר הפרלמנט לאחר שערוריית מכות והשתולל.
בן 68 גר כעת בבית כפרי גדול בגרנתם, לינקולנשייר.