After the Lord Mayor’s Show on Saturday afternoon in Cardiff — where their title hopes will be crushed or resurrected — England will set about further diminishing the value of the old Calcutta Cup at Twickenham. Stuart Lancaster’s team cannot lose. The notion of defeat is unthinkable, in an increasingly downgraded fixture. Last year, the Red Rose raiders left Murrayfield with a 20-0 victory and the scoreline fairly reflected the poverty of the Scottish display. If anything, it flattered them. England go through the motions in training as Courtney Lawes offloads the ball at Twickenham . Tom Wood passes the ball as England ran through their moves for the final time before the Scotland clash . England will be wounded after their defeat to Ireland, and are sure to bounce back by beating Scotland . Chris Robshaw lifts the Calcutta Cup aloft after winning it at Murrayfield last year . Stuart Lancaster's men need a win against Scotland, and should get it against the wooden spoon candidates . Since then, Vern Cotter has brought Kiwi steel and some encouraging results, but Saturday's visitors are bottom of the RBS 6 Nations table after three straight defeats — the last at home to Italy — and they have not won in south west London for two generations. Margaret Thatcher was Prime Minister the last time Scotland left Twickenham as conquerors, in 1983. Since then, they have endured 32 years of failure at the home of their ‘Auld Enemy’ and this does not appear to be the occasion when that dire run is destined to come to an end. Andy Farrell summed up England’s mood on Friday, saying: ‘I’ll be disappointed if we don’t get the performance this week — and with that hopefully we could be able to keep the record going.’ So, at the end of a week which began with Stuart Hogg bemoaning a lack of English ‘respect’ for Scottish rugby, the Lions full-back and his team-mates have a prime opportunity to regain it, by claiming a win which would amount to one of the upsets of the era. They will be desperate to salvage a crumbling campaign but England are also in wounded mode after their beating in Dublin, which derailed the Grand Slam bandwagon for the umpteenth year. Given the vast gulf in playing resources between the two nations, England would have the clout to prevail with three or four entirely different line-ups. James Haskell goes for a run with the ball as England prepared for the must-win fixture at Twickenham . George Ford works on his kicking as Danny Cipriani watches on during the final training session . Ben Youngs throws as pass as England's forwards look on, ahead of a game they should win easily . England could beat Scotland with three of four different XVs, and will have more than enough on Saturday . Scotland go through their paces at Twickenham on Friday - it's an important game for them to restore pride . That is not to denigrate the Scots; it is just a reflection of stark reality. Cotter’s side have dropped to 10th in the World Rugby rankings, six places behind England who have shifted clear of fifth-placed Australia. Another defeat for Scotland would leave them in danger of being over-taken by Japan, while losing further ground on Samoa above them. So if Lancaster and his squad have any pretensions of mounting a meaningful World Cup challenge, this is a fixture with no safety net. They cannot lose, because to do so would shatter all hope of going into the tournament with their stadium regarded as a place where visiting teams fear to tread. Defeat would wreck the quest to create that fortress-feel at Twickenham and would also ensure that England could not rely on telling momentum to propel them into the showpiece event in September and October. It is quite feasible these nations will meet again in a World Cup quarter-final at the same venue on October 18. The thought of losing that one would be enough to give Lancaster sleepless nights for the next seven months. The last time Scotland beat England at Twickenham in 1983, Margaret Thatcher was still Prime Minister . John Beattie celebrates a Scotland try, but the Calcutta Cup has been devalued by England's dominance since . Fortunately for the head coach, he has a squad who are driven by a fervent desire to make amends for their loss to Ireland, and more than enough trump cards to ensure this is an occasion devoid of tension and a nasty shock at the end. What is crucially absent from the English armoury is an ability to shape their own championship destiny. In the hours before kick-off, they must decide whether to stay true to their pre-match plan involving a black-out of all news from Cardiff, where Wales can do them an almighty favour by ending Ireland’s Slam crusade at the penultimate stage. Instead of being distracted by a game elsewhere which will all but confirm whether they remain in the title hunt, England will abide by one of their favourite mantras: ‘control the controllables’. The coaches will expect the returning Courtney Lawes to galvanise the home pack and shore up the line-out operation, while Mike Brown’s recall after injury will add nous to the back line. There will be blunt demands for a better start, better discipline, more assurance under the high ball and more collective conviction at the breakdown — with a particular onus on captain Chris Robshaw in that department. Stuart Lancaster's side could face Scotland in the World Cup quarter-finals, which may worry them more . Scotland present more of a creative threat than in the recent past, despite the cruel injury to one of their stellar centres, Alex Dunbar. Matt Scott is a fine replacement, while Hogg can run amok from deep and Finn Russell is a daring orchestrator at No 10, alongside the canny Greig Laidlaw. But none of them can function without the ball. Despite the imposing size and abrasive streak of the Scottish pack, they should be out-gunned up front. If the hosts’ set-piece holds sway, which is likely, and Billy Vunipola can get his side on the front foot, George Ford has the tools to unleash an array of predatory outside runners. England must win and they will win. The Calcutta Cup is no longer the cherished prize that it once was, so retaining it is a minimum requirement.
England's fate is not in their own hands, but they have to beat Scotland .
Defeat is unthinkable for Stuart Lancaster's side against weak Scots .
England are a wounded animal after Ireland defeat .
A win for Scotland would be one of the upsets of the era .
Calcutta Cup is no longer the prize it once was, retaining it is a minimum .
לאחר המופע של הלורד ראש העיר בשבת אחר הצהריים בקרדיף - שם תקוות התואר שלהם יימחצו או יקומו לתחייה - אנגליה תתחיל להפחית עוד יותר את ערכו של גביע כלכותה הישן בטוויקנהאם. הקבוצה של סטיוארט לנקסטר לא יכולה להפסיד. רעיון התבוסה אינו מתקבל על הדעת, במערך שהולך והולך בדירוג נמוך יותר. בשנה שעברה, הפושטים של ורד האדום עזבו את מוריפילד עם ניצחון 20-0 וקו התוצאה שיקף למדי את העוני של התצוגה הסקוטית. אם כבר, זה החמיא להם. אנגליה עוברת את העניינים באימון כשקורטני לאוס מורידה את הכדור בטוויקנהאם. טום ווד מעביר את הכדור בזמן שאנגליה עברה את המהלכים שלה בפעם האחרונה לפני העימות בסקוטלנד. אנגליה תיפצע לאחר התבוסה שלה לאירלנד, ובטוח תחזור על ידי ניצחון על סקוטלנד. כריס רובשו מרים את גביע כלכותה מעלה לאחר שזכה בו במוריפילד בשנה שעברה. אנשיו של סטיוארט לנקסטר צריכים ניצחון מול סקוטלנד, וצריכים להשיג אותו מול המועמדים לכפות העץ. מאז, ורן קוטר הביא פלדה לקיווי וכמה תוצאות מעודדות, אבל המבקרים בשבת נמצאים בתחתית טבלת RBS 6 האומות אחרי שלוש תבוסות רצופים - האחרונה בבית מול איטליה - והם לא ניצחו בדרום מערב לונדון כבר שני דורות. מרגרט תאצ'ר הייתה ראש הממשלה בפעם האחרונה שסקוטלנד עזבה את טוויקנהאם ככובשת, ב-1983. מאז, הם ספגו 32 שנות כישלון בביתו של "אויב אוולד" שלהם, ונראה שזה לא האירוע שבו הריצה הקשה הזו היא נועד להגיע לסופו. אנדי פארל סיכם את מצב הרוח של אנגליה ביום שישי, ואמר: "אני אתאכזב אם לא נשיג את ההופעה השבוע - ועם זה אני מקווה שנוכל לשמור על השיא." אז, בסוף השבוע שהתחיל כשסטיוארט הוג קונן על חוסר ה'כבוד' האנגלי לרוגבי הסקוטי, למגן האחורי של האריות ולחבריו לקבוצה יש הזדמנות מצוינת להחזיר אותו, על ידי טענת ניצחון שיסתכם באחת מההפרעות של תְקוּפָה. הם יהיו נואשים להציל מסע פרסום מתפורר, אבל גם אנגליה במצב פצוע לאחר המכה שלהם בדבלין, מה שירד מהפסים של עגלת הגראנד סלאם זו השנה המי יודע כמה. לאור הפער העצום במשאבי המשחק בין שתי המדינות, לאנגליה תהיה הכוח לגבור עם שלושה או ארבעה מערכים שונים לחלוטין. ג'יימס האסקל יוצא לריצה עם הכדור בזמן שאנגליה התכוננה למשחק חובה בטוויקנהאם. ג'ורג' פורד עובד על הבעיטה שלו בזמן שדני ציפריאני צופה במהלך האימון האחרון. בן יאנגס זורק כמו פס כמו שהחלוצים של אנגליה מסתכלים, לקראת משחק הם צריכים לנצח בקלות. אנגליה יכולה לנצח את סקוטלנד עם שלושה מתוך ארבעה XVs שונים, ויהיה להם די והותר בשבת. סקוטלנד עוברת את הקצב שלה בטוויקנהאם ביום שישי - זה משחק חשוב עבורה כדי להחזיר את הגאווה. זה לא להשמיץ את הסקוטים; זה רק השתקפות של המציאות הנוקבת. החבורה של קוטר ירדה למקום העשירי בדירוג הרוגבי העולמי, שישה מקומות אחרי אנגליה שחלפה מאוסטרליה שבמקום החמישי. תבוסה נוספת לסקוטלנד תותיר אותם בסכנת השתלטות על ידי יפן, תוך איבוד שטח נוסף על סמואה מעליהם. אז אם ללנקסטר ולנבחרת שלו יש יומרות כלשהן לעמוד באתגר משמעותי במונדיאל, זה משחק ללא רשת ביטחון. הם לא יכולים להפסיד, כי לעשות זאת תנפץ כל תקווה להיכנס לטורניר כשהאצטדיון שלהם נחשב למקום שבו קבוצות אורחות חוששות לדרוך. תבוסה תהרוס את המסע ליצור את תחושת המבצר ב-Twickenham וגם תבטיח שאנגליה לא תוכל להסתמך על מומנטום שידחוף אותם לאירוע הראווה בספטמבר ואוקטובר. זה בהחלט אפשרי שהמדינות האלה ייפגשו שוב ברבע גמר גביע העולם באותו מקום ב-18 באוקטובר. המחשבה על הפסד זה יספיק כדי לתת ללנקסטר לילות ללא שינה במשך שבעת החודשים הבאים. בפעם האחרונה שסקוטלנד ניצחה את אנגליה בטוויקנהאם ב-1983, מרגרט תאצ'ר עדיין הייתה ראש הממשלה. ג'ון ביטי חוגג ניסיון של סקוטלנד, אבל גביע כלכותה פחת בגלל הדומיננטיות של אנגליה מאז. למזלו של המאמן הראשי, יש לו סגל שמונע על ידי רצון עז לכפר על ההפסד שלהם לאירלנד, ויותר ממספיק קלפי מנצח כדי להבטיח שזו אירוע נטול מתח והלם מגעיל בסיום. מה שנעדר באופן מכריע מהשריון האנגלי הוא היכולת לעצב את גורל האליפות שלהם. בשעות שלפני הבעיטה, הם חייבים להחליט אם להישאר נאמנים לתוכנית שלהם לפני המשחק הכוללת השבתה של כל החדשות מקרדיף, שם וויילס יכולה לעשות להם טובה כל-יכולה על ידי סיום מסע הצלב של אירלנד בסלאם בשלב הלפני אחרון. במקום להסיח את דעתו ממשחק במקום אחר שיאשר כמעט אם הם יישארו במצוד התואר, אנגליה תציית לאחת המנטרות האהובות עליהן: "לשלוט על הניתנים לשליטה". המאמנים יצפו מקורטני לאוס החוזרת לעורר את החבילה הביתית ולחזק את פעולת הקו-אאוט, בעוד שהחזרה של מייק בראון לאחר פציעה תוסיף לנוס לקו האחורי. יהיו דרישות בוטות להתחלה טובה יותר, משמעת טובה יותר, יותר ביטחון מתחת לכדור גבוה יותר ושכנוע קולקטיבי בהתמוטטות - עם נטל מיוחד על הקפטן כריס רובשו במחלקה הזו. הקבוצה של סטיוארט לנקסטר עשויה להתמודד עם סקוטלנד ברבע גמר המונדיאל, מה שעשוי להדאיג אותם יותר. סקוטלנד מהווה איום יצירתי יותר מאשר בעבר הקרוב, למרות הפציעה האכזרית של אחד מהמרכזים הכוכבים שלה, אלכס דנבר. מאט סקוט הוא תחליף משובח, בעוד הוג יכול להשתולל מעומקו ופין ראסל הוא מתזמר נועז במקום ה-10, לצד גריג ליידלו החנון. אבל אף אחד מהם לא יכול לתפקד בלי הכדור. למרות הגודל המרשים והרצף השוחק של החפיסה הסקוטית, יש לירות בהם מלפנים. אם הגזרה של המארחים תחזיק מעמד, וזה סביר, ובילי ווניפולה יכול לקבל את הצד שלו ברגל הקדמית, לג'ורג' פורד יש את הכלים לשחרר מערך של רצים מבחוץ טורפים. אנגליה חייבת לנצח והיא תנצח. גביע כלכותה הוא כבר לא הפרס היקר שהיה פעם, כך שהשמירה עליו היא דרישת מינימום.
גורלה של אנגליה אינו בידיהם, אבל הם צריכים לנצח את סקוטלנד.
תבוסה לא מתקבלת על הדעת עבור החבורה של סטיוארט לנקסטר מול סקוטים חלשים.
אנגליה היא חיה פצועה לאחר התבוסה של אירלנד.
ניצחון עבור סקוטלנד יהיה אחת ההפרעות של התקופה.
גביע כלכותה הוא כבר לא הפרס שהיה פעם, שמירה עליו היא מינימום .