(CNN)Superheroes have always had a special place in my heart. I grew up in Zambia in the 1980s, an era that marked the beginning of the country's worst economic crisis. My childhood memories are of a prolonged state of emergency that was characterized by acute food shortages and an economic decline where the basic needs of the average Zambian family were barely met. My siblings and I -- and our gang of friends from around the farmlands -- spent countless hours sitting on a deserted piggery wall, perfecting our extra-terrestrial code language. Our goal was to send an SOS out to the superheroes in the galaxies, and had our code language been refined enough to reach across the chasm of space, perhaps a spaceship would come down to Earth to save us from our dreary lives and carry us away into outer space. Searching for superheroes . Rewind to just a few years earlier -- in the mid to late 1970s and before the economic decline -- when superheroes like Superman, Spiderman, Batman and the Incredible Hulk were huge deals for anyone growing up. In our childhood eyes, these were powerful, all-embodying beings, and their brands were merchandised on T-shirts, caps, lunchboxes, toys, and just about everything. They influenced many aspects of the childhood experience to such an extent that I spent a lot of my formative years aspiring to become a superhero when I grew up. But then disillusionment set in. It dawned on me that I would never be a superhero seeing as most of them were male -- and all of them white. The frantic search for an alternative and relatable superhero that followed only resulted in more disillusionment. So many years later, in the year 2015, it is somewhat bewildering to experience today the same disillusionment when I see so little representation of cultural minorities in popular media. This is a big deal to me. I am of that school of thought that believes that radio, television, film and other media of popular culture provide the symbols, myths and resources through which we constitute a common culture. Meet Ananiya . The danger of excluding cultural minorities from popular media is that this limited view starts to paint a constrained picture of what a person should look like, how they should behave and live to the negation of alternative experiences of being human. These deliberations are the basis for my graphic novel, "The Revolutionist." A work in progress, "The Revolutionist" is set in the near future, on a satellite colony that is located a little off the orbit of mainland Earth, and administrated by a corporation. Social conformity in the interest of the collective is subliminally reinforced through symbolism and iconology, while the economy is purely corporate-driven. Exploitation of human by human, and robot by human gives rise to the resistance. Ananiya was only 13 years old when she joined the resistance. Now at 17, she has recently been appointed as an agent in the Covert Operations Division. In the ensuing standoff where the Corporation increasingly maintains control with an ironclad fist it is not long before the resistance galvanizes into a full-blown revolution. As the masses are thrust into a state of emergency, Ananiya's world is characterized by curfews, police raids, censorship and propaganda. Will the revolution overcome? With this literary and visual offering, I describe a world that is both like -- and at the same time very much unlike -- our own. As a young, black female, my protagonist, Ananiya, is the most unlikely hero for the revolution. It would, indeed, be accurate to read her as the antithesis of the typical hero who more often than not is male, white, straight and privileged. Hey, maybe someday the nine-year old version of me can grow up to become a superhero after all. See Milumbe Haimbe's work here . Read this: Modern African art in the spotlight . Read this: Why I'm still sad about child marriage . Read this: Why Ebola is not Liberia's 'single' story . More from African Voices . The opinions expressed in this commentary are solely those of the author.
Digital illustrator Milumbe Haimbe challenges stereotypes and tackles the diversity gap through her work .
Last May, she was one of the winners at the Dakar Biennale .
(CNN) לגיבורי על תמיד היה מקום מיוחד בלבי. גדלתי בזמביה בשנות ה-80, עידן שסימן את תחילתו של המשבר הכלכלי החמור ביותר במדינה. זיכרונות הילדות שלי הם של מצב חירום ממושך שהתאפיין במחסור חריף במזון ובירידה כלכלית שבו הצרכים הבסיסיים של המשפחה הזמבית הממוצעת בקושי נענו. האחים שלי ואני - וחבורת החברים שלנו מרחבי האדמות החקלאיות - בילינו אינספור שעות בישיבה על חומת חזירים נטושה, תוך שכלול שפת הקוד החוץ-ארצית שלנו. המטרה שלנו הייתה לשלוח SOS אל גיבורי העל בגלקסיות, ולו שפת הקוד שלנו הייתה מעודנת מספיק כדי להגיע אל מעבר לתהום של החלל, אולי חללית הייתה יורדת לכדור הארץ כדי להציל אותנו מחיינו המשמימים ולסחוב אותנו משם לתוך החלל החיצון. מחפש גיבורי על. חזור אחורה לשנים ספורות בלבד קודם לכן - באמצע עד סוף שנות ה-70 ולפני הדעיכה הכלכלית - כאשר גיבורי על כמו סופרמן, ספיידרמן, באטמן וה-Incredible Hulk היו עסקאות ענק לכל מי שגדל. בעיני ילדותנו, אלו היו יצורים חזקים ומגלמים הכל, והמותגים שלהם נמכרו על חולצות טריקו, כובעים, קופסאות אוכל, צעצועים וכמעט הכל. הם השפיעו על היבטים רבים של חווית הילדות עד כדי כך שביליתי הרבה מהשנים המעצבות שלי בשאיפה להפוך לגיבור על כשאהיה גדול. אבל אז החלה ההתפכחות. התברר לי שלעולם לא אהיה גיבור-על מכיוון שרובם היו גברים - וכולם לבנים. החיפוש המטורף אחר גיבור-על אלטרנטיבי וניתן לקשר שבא בעקבותיו רק הביא להתפכחות רבה יותר. כל כך הרבה שנים מאוחר יותר, בשנת 2015, זה קצת מביך לחוות היום את אותה התפכחות כשאני רואה כל כך מעט ייצוג של מיעוטים תרבותיים בתקשורת הפופולרית. זה עניין גדול בשבילי. אני נמנה עם האסכולה ההיא המאמינה שרדיו, טלוויזיה, קולנוע וכלי תקשורת אחרים של התרבות הפופולרית מספקים את הסמלים, המיתוסים והמשאבים שבאמצעותם אנו מהווים תרבות משותפת. הכירו את ענניה. הסכנה בהדרת מיעוטים תרבותיים מהתקשורת הפופולרית היא שהשקפה מוגבלת זו מתחילה לצייר תמונה מוגבלת של איך אדם צריך להיראות, כיצד עליו להתנהג ולחיות עד שלילת חוויות אלטרנטיביות של היותו אנושי. ההתלבטויות הללו הן הבסיס לרומן הגרפי שלי, "המהפכן". עבודה בתהליך, "המהפכן" מתרחשת בעתיד הקרוב, על מושבת לוויין הממוקמת קצת מחוץ למסלול היבשת של כדור הארץ, ומנוהלת על ידי תאגיד. הקונפורמיות החברתית לטובת הקולקטיב מתחזקת באופן תת-משמעי באמצעות סמליות ואיקונולוגיה, בעוד שהכלכלה מונעת תאגידית בלבד. ניצול של אדם על ידי אדם, ורובוט על ידי אדם מביא להתנגדות. ענניה הייתה רק בת 13 כשהצטרפה להתנגדות. כיום, בגיל 17, היא מונתה לאחרונה כסוכנת בחטיבת המבצעים החשאיים. בעימות הבא, שבו התאגיד שומר יותר ויותר על שליטה עם אגרוף ברזל, לא עובר זמן רב עד שההתנגדות מתגלגלת למהפכה מלאה. כשההמונים נקלעים למצב חירום, עולמו של ענניה מאופיין בעוצר, פשיטות משטרתיות, צנזורה ותעמולה. האם המהפכה תתגבר? עם ההצעה הספרותית והחזותית הזו, אני מתאר עולם שהוא גם דומה - ובו בזמן מאוד שונה - שלנו. בתור אישה צעירה ושחורה, הגיבורה שלי, אנאניה, היא הגיבור הכי לא סביר למהפכה. זה אכן יהיה מדויק לקרוא אותה כאנטיתזה לגיבור הטיפוסי שלעתים קרובות הוא זכר, לבן, סטרייט ומיוחס. היי, אולי מתישהו הגרסה בת התשע שלי תוכל לגדול ולהפוך לגיבור על. ראה את עבודתו של מילומב היימבה כאן. קרא את זה: אמנות אפריקאית מודרנית באור הזרקורים. קרא את זה: למה אני עדיין עצוב לגבי נישואי ילדים . קרא את זה: מדוע אבולה היא לא הסיפור ה"יחיד" של ליבריה. עוד מ-African Voices. הדעות המובעות בפירוש זה הן של המחבר בלבד.
המאיירת הדיגיטלית מילומב היימבה מאתגרת סטריאוטיפים ומתמודדת עם פערי הגיוון באמצעות עבודתה.
במאי האחרון, היא הייתה אחת הזוכות בביאנלה של דקאר.