(CNN)Sen. Rand Paul, who is expected to announce on April 7 that he will be running for the presidency, is garnering a great deal of attention as he travels around the country promoting his brand of libertarian conservatism. The Kentucky senator's widely publicized appearance this month at the South by Southwest festival at Austin, Texas, was one opportunity he used to appeal to a tech-savvy audience. His particular blend of ideas -- a combination of libertarianism and Republican conservatism -- stands out from the rest of the pack. Younger Republicans, the much-desired millennial vote, seem attracted by what they are hearing. What accounts for his appeal? In an era when so many Americans seem frustrated with shallow, personality-based politics, there seems to be genuine interest in a candidate who is fighting for a set of ideas. For many disaffected younger Republicans, Paul offers a version of the conservative agenda that seems foreign to the modern GOP. For almost half a century, "big government conservatism" has ruled the party. Although conservatism is theoretically about limited government, the historical reality has been much different. On national defense, the hawks of the GOP have been victorious. Even while railing against the dangers of a big federal government, Republicans have lined up to support higher defense spending and a massive military-industrial complex. Though the GOP has little tolerance for many social safety net programs, the party has accepted sizable government support to industry, such as the financial bailout known as TARP in 2008 and subsidies for certain economic interests. Paul has been a vocal critic of the neoconservative turn that the GOP has embraced in recent decades, during which the party moved beyond support for high national security spending and toward a bolder vision of aggressive nation-building and regime change. For some Republicans, including Paul, these policies were at the heart of the failures of George W. Bush's presidency and a sharp departure from the party's principles. Similarly, Paul has been one of the few Republican voices to argue that post 9/11 surveillance policies have dangerously curtailed civil liberties. At the local level, he has criticized the militarization of police forces and the treatment of African Americans by law enforcement officers. Paul has also backed away from some tenets of social conservatism that don't sit well with a growing number of Republican voters. He has been an outspoken advocate of giving states the right to legalize marijuana. He has been attuned to the ways in which younger generations of Republicans are not on board with the evangelical fervor of the 1970s conservative movement and want to move in a different direction. While many Republicans have talked about the need for their party to tackle issues involving race and inequality in ways that are different from Democrats, most have been unwilling to offer any substantive ideas. Indeed, the recent budget blueprint from congressional Republicans exposed how thin discussions of a Republican anti-poverty program are. Their budget centers around cuts to key social safety net programs such as Medicare and regressive supply side tax cuts. But Paul, who has appeared to be supportive of a stringent budget, has also been willing to put forward bolder ideas, including criminal justice reform, that deal directly with the conditions that have devastated African American communities. Can Paul really win? That is unclear. Republican strategist Matthew Dowd told The New York Times: "It's one thing to be interesting; it's another thing to be compelling. They've got to see him sitting in the Oval Office. And I do not think Rand has crossed that threshold yet." There are many skeptics who don't think that he has what it takes and that he has a controversial record. Paul's extremely critical remarks about key aspects of the Civil Rights Act of 1964 will certainly come back to bite him, as will some of his blistering attacks on the Federal Reserve. Paul is also trying to make the case for a libertarian conservatism that is not pure. Paul is still a Republican, so he will continue to fit his ideas within the broader agenda of the GOP. He is also a politician at heart and will make compromises that he believes are essential to survive. While Paul argues that he is trying to take some of the ideas that libertarians liked about his father and make them politically viable, some of his supporters smell a sellout. Arguably, we have seen this recently when he signed the controversial letter to Iran led by Sen. Tom Cotton of Arkansas (a neoconservative mentored by the hawkish Bill Kristol), switched his approach to the issue of same-sex marriage and gave support to an aggressive war against ISIS. "This is more than a flip-flop. This is a backflip," the editor of an anti-war website told the Daily Beast. "This was the last straw. I've put up with a lot from that guy! I've had to defend him like a Jesuit. I'm done. Let somebody else do it." But if Rand Paul can sell primary voters that his blend of ideas still offers something distinct from the rest of the Republican candidates, at a minimum he can help reshape the debate within the GOP by raising questions about some of the party's core positions.
Julian Zelizer: Rand Paul, due to announce for presidency, has attracted a lot of attention .
He says the Kentucky senator can appeal to younger Republicans with a libertarian brand of conservatism .
(CNN) סנ. ראנד פול, שצפוי להכריז ב-7 באפריל כי יתמודד על הנשיאות, זוכה לתשומת לב רבה כשהוא מסתובב ברחבי המדינה ומקדם את מותג השמרנות הליברטריאנית שלו. הופעתו המתוקשרת של הסנאטור מקנטקי החודש בפסטיבל South by Southwest באוסטין, טקסס, הייתה אחת ההזדמנות שבה השתמש כדי לפנות לקהל מתמצא בטכנולוגיה. תערובת הרעיונות המיוחדת שלו - שילוב של ליברטריאניזם ושמרנות רפובליקנית - בולטת משאר החבורה. הרפובליקנים הצעירים יותר, קולות המילניום הרצויים, נראים נמשכים ממה שהם שומעים. מה מסביר את הערעור שלו? בעידן שבו אמריקאים רבים כל כך נראים מתוסכלים מפוליטיקה רדודה ומבוססת אישיות, נראה שיש עניין אמיתי במועמד שנלחם למען סדרה של רעיונות. עבור רפובליקנים צעירים רבים ומאוכזבים, פול מציע גרסה של האג'נדה השמרנית שנראית זרה לממשלת הרפובליקה המודרנית. במשך כמעט חצי מאה, "שמרנות ממשלתית גדולה" שולטת במפלגה. למרות ששמרנות היא תיאורטית על שלטון מוגבל, המציאות ההיסטורית הייתה שונה בהרבה. בהגנה הלאומית, הניצים של הרפובליקה הדמוקרטית ניצחו. אפילו כשהם מתרוצצים נגד הסכנות של ממשל פדרלי גדול, הרפובליקנים התייצבו בתור כדי לתמוך בהוצאות הגנה גבוהות יותר ובמתחם צבאי-תעשייתי מסיבי. למרות שלרפובליקה הרפובליקנית יש סובלנות מועטה לתוכניות רבות של רשתות ביטחון חברתיות, המפלגה קיבלה תמיכה ממשלתית נכבדה לתעשייה, כמו תוכנית החילוץ הפיננסית הידועה בשם TARP ב-2008 וסבסוד לאינטרסים כלכליים מסוימים. פול היה מבקר קולני של המפנה הניאו-שמרני שאימצה ה-GOP בעשורים האחרונים, שבמהלכם עברה המפלגה מעבר לתמיכה בהוצאות גבוהות על ביטחון לאומי ולקראת חזון נועז יותר של בניית אומה אגרסיבית ושינוי משטר. עבור חלק מהרפובליקנים, כולל פול, מדיניות זו עמדה בלב הכשלים של הנשיאות של ג'ורג' וו. בוש וחריגה חדה מעקרונות המפלגה. באופן דומה, פול היה אחד הקולות הרפובליקנים הבודדים שטען שמדיניות המעקב שלאחר ה-11 בספטמבר צמצמה בצורה מסוכנת את חירויות האזרח. ברמה המקומית, הוא מתח ביקורת על המיליטריזציה של כוחות המשטרה והיחס לאפרו-אמריקאים על ידי קציני אכיפת החוק. פול גם נסוג מכמה עקרונות של שמרנות חברתית שלא מתיישבים עם מספר הולך וגדל של מצביעים רפובליקנים. הוא היה תומך גלוי במתן הזכות למדינות להכשיר מריחואנה. הוא היה מותאם לדרכים שבהן דורות צעירים של רפובליקנים אינם משתלבים עם הלהט האוונגליסטי של התנועה השמרנית של שנות ה-70 ורוצים להתקדם לכיוון אחר. בעוד רפובליקנים רבים דיברו על הצורך של מפלגתם להתמודד עם נושאים הקשורים לגזע ואי-שוויון בדרכים השונות מהדמוקרטים, רובם לא היו מוכנים להציע רעיונות מהותיים. ואכן, מתווה התקציב האחרון של הרפובליקנים בקונגרס חשף עד כמה דיונים דקים על תוכנית רפובליקנית נגד עוני. התקציב שלהם מתרכז סביב קיצוצים בתוכניות מפתח של רשת ביטחון סוציאלית כמו Medicare והפחתות מס רגרסיביות בצד ההיצע. אבל פול, שנראה כי הוא תומך בתקציב מחמיר, היה מוכן גם להעלות רעיונות נועזים יותר, כולל רפורמה במשפט הפלילי, העוסקים ישירות בתנאים שהרסו קהילות אפרו-אמריקאיות. האם פול באמת יכול לנצח? זה לא ברור. האסטרטג הרפובליקני מתיו דאוד אמר ל"ניו יורק טיימס": "זה דבר אחד להיות מעניין; זה דבר אחר להיות משכנע. הם חייבים לראות אותו יושב בחדר הסגלגל. ואני לא חושב שראנד חצה את הרף הזה עדיין. " יש הרבה ספקנים שלא חושבים שיש לו את מה שצריך ושיש לו רקורד שנוי במחלוקת. ההערות הביקורתיות ביותר של פול על היבטים מרכזיים של חוק זכויות האזרח משנת 1964 בהחלט יחזרו לנשוך אותו, וכך גם כמה מהתקפותיו הבוערות על הפדרל ריזרב. פול גם מנסה לטעון לשמרנות ליברטריאנית שאינה טהורה. פול הוא עדיין רפובליקני, אז הוא ימשיך להתאים את רעיונותיו לסדר היום הרחב יותר של הרפובליקה הממשלתית. הוא גם פוליטיקאי בנשמה ויעשה פשרות שלדעתו חיוניות לשרוד. בעוד פול טוען שהוא מנסה לקחת חלק מהרעיונות שהליברטריאנים אהבו על אביו ולהפוך אותם לבעלי קיימא פוליטית, חלק מתומכיו מריחים מכירה. אפשר לטעון, שראינו זאת לאחרונה כאשר חתם על המכתב השנוי במחלוקת לאיראן בראשות הסנאטור טום קוטון מארקנסו (ניאו-שמרן בהדרכתו של הניצי ביל קריסטול), שינה את גישתו לנושא הנישואים החד-מיניים ונתן תמיכה מלחמה תוקפנית נגד דאעש. "זה יותר מכפכף. זה אחורה", אמר ל"דיילי ביסט" עורך אתר אנטי-מלחמתי. "זה היה הקש האחרון. סבלתי הרבה מהבחור הזה! הייתי צריך להגן עליו כמו ישועי. סיימתי. תן למישהו אחר לעשות את זה." אבל אם ראנד פול יכול למכור לבוחרים בפריימריז שתערובת הרעיונות שלו עדיין מציעה משהו שונה משאר המועמדים הרפובליקנים, לכל הפחות הוא יכול לעזור לעצב מחדש את הדיון בתוך הרפובליקה הדמוקרטית על ידי העלאת שאלות לגבי כמה מעמדות הליבה של המפלגה.
ג'וליאן זליזר: רנד פול, שעמד להכריז על הנשיאות, משך תשומת לב רבה.
הוא אומר שהסנאטור מקנטקי יכול לפנות לרפובליקנים צעירים יותר עם מותג ליברטריאני של שמרנות.