(CNN)The Rev. Fred Craddock, the pulpit giant who was "like no other preacher you have ever heard," has died, his church announced. Craddock, who redefined the art of preaching, died Friday in Blue Ridge, Georgia. The cause has not been disclosed. The 86-year-old had been in declining health due to Parkinson's disease in recent years, according to the United Methodist Reporter. "Fred Craddock was a national treasure and a devoted servant of the church and Jesus Christ. His impact on preaching -- in terms both of scholarship and practice -- is incalculable," said the Rev. Thomas Long, a friend and a pastor at Emory University's Candler School of Theology. Craddock faces his toughest convert . Preachers studied classic Craddock sermons such as "Have You Heard John Preach?" and "Grace and Disgrace," much like aspiring jazz musicians listened to saxophonist John Coltrane and amateur boxers studied tapes of Sugar Ray Robinson -- for clues to greatness and inspiration. Craddock elevated preaching to an art. He was often called a preaching genius. Rather than deliver a sermon like a lecture -- an intro, three main points and a conclusion -- he developed an "inductive" conversational style of preaching. His sermons unfolded like a short story -- there was foreshadowing, plot twists, dialogue; language of startling beauty and surprise endings. The way he ended his sermons was as memorable as what he said. He would abruptly stop, turn from the pulpit, and quietly sit as the audience sat in silence. People didn't applaud or shout hallelujah after his sermons. They were too busy absorbing what he had just said. The Rev. Barbara Brown Taylor, an author and world-renowned preacher, once said of Craddock: "He spoke of Kierkegaard as easily as he spoke of the Indianapolis 500. He quoted Kafka as helpfully as Corinthians... but he was also someone who noticed a lot about ordinary human life on earth." Craddock, who taught preaching at  the Candler School of Theology until his retirement, was selected as one of the 12 most effective preachers in the English-speaking world in a poll of 341 seminary professors and editors of religious periodicals in 1996. I had a chance to meet Craddock, as well as hear him. I spent several weeks with him in the autumn of 2011 to write a profile about his relationship with his father. He was just as impressive outside the pulpit. He would ease his rotund little body in a wooden chair and share touching stories about growing up poor in the small town of Humboldt, Tennessee, during the Depression with an alcoholic father. He'd talk about the infirmities of old age -- I remember saying with a chuckle that "I should have something" when referring to his bout with Parkinson's because he was getting old. He was funny, folksy, witty and his eyes danced with glee when he told a story. Sitting in Craddock's presence was like listening to a wise uncle or grandmother. He had courtly, Southern manners, and he gave the impression that he had all the time in the world for you. I never once heard him criticize anyone. It's not uncommon to meet great people who, to borrow a phrase that Craddock used, have "domestic wreckage" at home. But the Craddock family was among his biggest fans. He was married to his high school sweetheart, Nettie, for more than 50 years, and they had two children, Laura and John. Laura named her son after her father. And John, who became a CEO instead of a pastor, said his father was the most remarkable man he knew. "I don't care if it's a guy on the street asking for a dollar or the president of the United States, he makes you feel as if you're the most important person in the world when he's talking to you," said John Craddock. "I won the lottery as far as great fathers go." Over the years, I kept in contact with him. I'd go to preaching workshops at his beloved Craddock Center, a non-profit ministry that served needy children in North Georgia, Tennessee and North Carolina. The center provides books, hot meals, storytelling and music. Perhaps Craddock saw something of himself in the kids he helped. One thing is certain: He wasn't content to preach compassion. He lived that message. Craddock's funeral will be held at 2 p.m. Monday at Cherry Log Christian Church in Blue Ridge, Georgia. People we've lost in 2015 .
Fred Craddock revolutionized art of preaching .
Craddock was selected as one of the world's best preachers .
He died Friday at 86 in Georgia .
(CNN) הכומר פרד קראדוק, ענק הדוכן ש"לא היה כמו שום מטיף אחר ששמעת מעולם", מת, הודיעה הכנסייה שלו. קראדוק, שהגדיר מחדש את אמנות ההטפה, מת ביום שישי בבלו רידג', ג'ורג'יה. הסיבה לא נחשפה. הבחור בן ה-86 היה במצב בריאותי בירידה עקב מחלת פרקינסון בשנים האחרונות, על פי כתב ה-United Methodist Reporter. "פרד קראדוק היה אוצר לאומי ומשרת מסור של הכנסייה ושל ישוע המשיח. ההשפעה שלו על ההטפה - הן במונחים של למדנות והן בתרגול - היא בלתי נתפסת", אמר הכומר תומס לונג, חבר וכומר ב- בית הספר לתיאולוגיה קנדלר של אוניברסיטת אמורי. קראדוק מתמודד עם המתגייר הקשוח ביותר שלו. מטיפים למדו דרשות קלאסיות של קראדוק כמו "שמעת את ג'ון מטיף?" ו-"Grace and Disgrace", בדומה למוזיקאי ג'אז שואפים שהאזינו לנגן הסקסופוניסט ג'ון קולטריין ומתאגרפים חובבים למדו קלטות של שוגר ריי רובינסון - לקבלת רמזים לגדולה ולהשראה. קראדוק העלה את ההטפה לאמנות. הוא כונה לעתים קרובות גאון מטיף. במקום לשאת דרשה כמו הרצאה - מבוא, שלוש נקודות עיקריות ומסקנה - הוא פיתח סגנון שיחה "אינדוקטיבי" של הטפה. הדרשות שלו התגלגלו כמו סיפור קצר -- היו שם סימנים מקדימים, תפניות בעלילה, דיאלוג; שפה של יופי מדהים וסופים מפתיעים. הדרך שבה הוא סיים את הדרשות שלו הייתה בלתי נשכחת כמו מה שהוא אמר. הוא היה עוצר בפתאומיות, מסתובב מהדוכן ומתיישב בשקט כשהקהל יושב בדממה. אנשים לא מחאו כפיים או צעקו הללויה אחרי הדרשות שלו. הם היו עסוקים מדי בקליטת מה שהוא אמר זה עתה. הכומר ברברה בראון טיילור, סופרת ומטיפה בעלת שם עולמי, אמרה פעם על קראדוק: "הוא דיבר על קירקגור באותה קלות כמו שדיבר על אינדיאנפוליס 500. הוא ציטט את קפקא בצורה מועילה כמו קורינתיים... אבל הוא גם היה מישהו ששם לב הרבה לחיי אדם רגילים עלי אדמות". קראדוק, שלימד הטפה בבית הספר לתיאולוגיה קנדלר עד לפרישתו, נבחר לאחד מ-12 המטיפים היעילים ביותר בעולם דובר האנגלית בסקר שנערך בקרב 341 פרופסורים בסמינרים ועורכי כתבי עת דתיים בשנת 1996. הייתה לי הזדמנות לפגוש את קראדוק, כמו גם לשמוע אותו. ביליתי איתו מספר שבועות בסתיו 2011 כדי לכתוב פרופיל על מערכת היחסים שלו עם אביו. הוא היה מרשים לא פחות מחוץ לדוכן. הוא היה מקל על גופו הקטן העגול בכיסא עץ ומשתף סיפורים נוגעים ללב על התבגרות עני בעיירה הקטנה הומבולדט, טנסי, בתקופת השפל עם אב אלכוהוליסט. הוא היה מדבר על הלקות של הזיקנה -- אני זוכר שאמרתי בצחקוק ש"צריך לקבל משהו" כשהתייחסו להתקף שלו עם פרקינסון כי הוא הזדקן. הוא היה מצחיק, עממי, שנון ועיניו רקדו בשמחה כשסיפר סיפור. לשבת בנוכחותו של קראדוק הייתה כמו להקשיב לדוד או סבתא נבונים. היו לו נימוסים דרומיים, והוא עשה את הרושם שיש לו את כל הזמן שבעולם בשבילך. אף פעם לא שמעתי אותו מבקר מישהו. זה לא נדיר לפגוש אנשים נהדרים, שאם לשאול ביטוי שקראדוק השתמש בו, יש להם "הריסות ביתיות" בבית. אבל משפחת קראדוק הייתה בין מעריציו הגדולים. הוא היה נשוי לאהובתו מהתיכון, נטי, במשך יותר מ-50 שנה, ונולדו להם שני ילדים, לורה וג'ון. לורה קראה לבנה על שם אביה. וג'ון, שהפך למנכ"ל במקום כומר, אמר שאביו היה האיש המופלא ביותר שהכיר. "לא אכפת לי אם זה בחור ברחוב שמבקש דולר או נשיא ארה"ב, הוא גורם לך להרגיש כאילו אתה האדם הכי חשוב בעולם כשהוא מדבר איתך", אמר ג'ון. קראדוק. "זכיתי בלוטו בכל הנוגע לאבות גדולים". לאורך השנים שמרתי איתו על קשר. הייתי הולך לסדנאות הטפה במרכז קראדוק האהוב שלו, משרד ללא מטרות רווח ששירת ילדים נזקקים בצפון ג'ורג'יה, טנסי וצפון קרוליינה. המרכז מספק ספרים, ארוחות חמות, סיפורים ומוזיקה. אולי קראדוק ראה משהו מעצמו בילדים שהוא עזר לו. דבר אחד בטוח: הוא לא הסתפק בהטפת חמלה. הוא חי את המסר הזה. הלווייתו של קראדוק תתקיים בשעה 14:00. יום שני בכנסייה הנוצרית צ'רי לוג בבלו רידג', ג'ורג'יה. אנשים שאיבדנו ב-2015.
פרד קראדוק חולל מהפכה באמנות ההטפה.
קראדוק נבחר לאחד המטיפים הטובים בעולם.
הוא מת ביום שישי בגיל 86 בג'ורג'יה.