HELL AND HIGH WATER . by Sean Conway . (Ebury Press £10.99) As usual with books about crazed adventures and daft derring-do, this one, about the author’s attempt to swim the length of the British coastline, begins with an account of the preparation involved. However, very unusually for such books and adventures, Sean Conway’s account is mainly about what he hasn’t thought of doing. Charity swimmer Sean Conway, 32 (pictured), arriving at John O'Groats, in the north of Scotland, after being the first person to swim from Lands End to John O'Groats . Just weeks before he’s due to dive into the sea off Land’s End, he hasn’t done any training or sought any funding and has no ‘plan’ to speak of. Nor is this some long-held ambition of his. Indeed, it seems that he only thought of this ultra-long-distance swim up the British coast because his attempt to cycle around the world didn’t happen as he’d have wished — all was going well until he had a crash and, although he completed the pan-global bike ride, it couldn’t get him into the Guinness World Records. So, the swim is meant to fill that crucial gap in his CV. Somehow, he manages to acquire three people to act as his support crew and a cut-price yacht, leaving £110 in his budget for everything else — supplies, equipment, the lot. Not surprisingly, there are those who tell him he’s crazy and that he’d be best off spending his last £110 on the medication his GP would surely be only too happy to prescribe. But on our hero ploughs, somehow gaining a bit of sponsorship (partly from Speedo, the trunks people) and eventually managing to get his support crew to Land’s End to start his Big Swim. Only to discover two problems. First, there’s the temperature: ‘I slowly walked into the water,’ Conway recalls, ‘and was surprised at how cold it was.’ Right . . .Turns out the sea is not only cold, it apparently also has these things called tides. As he’s settling down to his first crawl, it begins to dawn on Conway that he’ll have to time his swims so that he’s going with the tide rather than against it — because even Michael Phelps at full tilt wouldn’t be a match for the current and would start to go backwards. Which is exactly what happens to Conway. Soon after, there’s another problem — seasickness, for Conway, as well as two of his support crew. There are lots and lots of other dangers ahead, almost all of them coming as a shock to our intrepid swimmer. Between Cornwall and the north coast of Scotland, there will be whirlpools, riptides, the mountainous seas off Cape Wrath, busy shipping lanes, a tornado warning and toxic jellyfish. Plus his scabby toe gets worse daily, his wetsuit doesn’t fit properly, he has to eat about 8,000 calories a day, often in mid-swim, and the protein shakes are giving him wind something dreadful. Conway’s original ‘plan’ was that he’d be swimming for two months. A thousand miles of coastline, call it 900 miles for luck, 15 miles a day, 60 days’ swimming. Simples! Well, not quite. His daily distance is initially so low that, by his new calculations, it will take him two years to reach John o’Groats. Then, amazingly, he starts to grind out the miles. More calamities lie in store — running out of money, losing members of his support crew — but Conway copes with them all. And, astonishingly, remarkably and record-breakingly, 135 days after he walked into the surprisingly cold sea off Land’s End, he swims into John o’Groat’s harbour. Wow!
Just weeks before the swim Sean Conway hadn't done any training .
Sean faced plenty of dangers on his swim, not least the icy waters .
It took him 135 days to swim to the harbour at John o’Groat’s .
גיהנום ומים גבוהים . מאת שון קונווי. (Ebury Press 10.99 ליש"ט) כרגיל עם ספרים על הרפתקאות מטורפות ודרדינג-דו, הספר הזה, על ניסיונו של המחבר לשחות לאורך קו החוף הבריטי, מתחיל בתיאור של ההכנה הכרוכה בכך. עם זאת, באופן מאוד יוצא דופן עבור ספרים והרפתקאות כאלה, החשבון של שון קונווי הוא בעיקר על מה שהוא לא חשב לעשות. שחיין הצדקה שון קונווי, בן 32 (בתמונה), מגיע לג'ון או'גרואטס, בצפון סקוטלנד, לאחר שהיה האדם הראשון ששחה מ-Lands End לג'ון או'גרואטס. שבועות ספורים לפני שהוא אמור לצלול לים ליד לנד'ס אנד, הוא לא עשה שום הכשרה או חיפש מימון ואין לו 'תוכנית' לדבר עליה. זו גם לא איזו שאיפה ארוכת שנים שלו. אכן, נראה שהוא חשב רק על השחייה הזו למרחקים ארוכים במעלה החוף הבריטי, כי הניסיון שלו לרכוב על אופניים מסביב לעולם לא קרה כפי שרצה - הכל הלך כשורה עד שהתרסקה ו, למרות שהוא השלים את רכיבת האופניים הפאן-גלובלית, זה לא הצליח להכניס אותו לשיא העולמי של גינס. אז השחייה נועדה למלא את הפער המכריע בקורות החיים שלו. איכשהו, הוא מצליח לרכוש שלושה אנשים שישמשו כצוות התמיכה שלו ויאכטה במחיר מוזל, ומשאיר 110 פאונד בתקציב שלו לכל השאר - אספקה, ציוד, המגרש. באופן לא מפתיע, יש כאלה שאומרים לו שהוא משוגע ושעדיף לו להוציא את ה-110 ליש"ט האחרונים שלו על התרופות שרופא המשפחה שלו בוודאי ישמח לרשום. אבל על מחרשות הגיבורים שלנו, איכשהו צובר מעט חסות (חלקית מספידו, אנשי הגזעים) ובסופו של דבר הצליח להביא את צוות התמיכה שלו ל-Land's End כדי להתחיל את השחייה הגדולה שלו. רק כדי לגלות שתי בעיות. ראשית, יש את הטמפרטורה: 'נכנסתי לאט למים', נזכרת קונווי, 'והופתעתי מכמה קר היה.' נכון. . מסתבר שהים הוא לא רק קר, יש בו כנראה גם את הדברים הנקראים גאות ושפל. כשהוא מתמקם לזחילה הראשונה שלו, מתחיל להתעורר לקונוויי שהוא יצטרך לתזמן את השחיות שלו כך שהוא הולך עם הגאות ולא נגדו - כי אפילו מייקל פלפס בהטיה מלאה לא יתאים הזרם ויתחיל ללכת אחורה. וזה בדיוק מה שקורה לקונווי. זמן קצר לאחר מכן, יש בעיה נוספת - מחלת ים, עבור קונווי, כמו גם עבור שניים מצוות התמיכה שלו. יש עוד המון המון סכנות לפנינו, כמעט כולן באות כהלם לשחיין חסר הפחד שלנו. בין קורנוול לחוף הצפוני של סקוטלנד, יהיו מערבולות, קריעות, הים ההררי מול קייפ זעם, נתיבי שיט עמוסים, אזהרת טורנדו ומדוזות רעילות. בנוסף הבוהן הגלדת שלו מחמירה מדי יום, חליפת הצלילה שלו לא מתאימה כמו שצריך, הוא צריך לאכול בערך 8,000 קלוריות ביום, לעתים קרובות באמצע השחייה, ושייק החלבון גורם לו לרוח משהו נורא. ה"תוכנית" המקורית של קונוויי הייתה שהוא ישחה במשך חודשיים. אלף מייל של קו חוף, קרא לזה 900 מייל בשביל המזל, 15 מייל ביום, 60 יום שחייה. פשוטים! ובכן, לא לגמרי. המרחק היומי שלו בהתחלה כל כך נמוך שלפי החישובים החדשים שלו, ייקח לו שנתיים להגיע לג'ון או'גרואטס. ואז, למרבה הפלא, הוא מתחיל לטחון את הקילומטרים. אסונות נוספים צפויים - אוזל הכסף, איבוד חברי צוות התמיכה שלו - אבל קונווי מתמודד עם כולם. ולמרבה הפלא, להפליא ושובר שיא, 135 ימים לאחר שנכנס לים הקר להפליא ליד לנד'ס אנד, הוא שוחה אל הנמל של ג'ון או'גרואט. וואו!
שבועות ספורים לפני השחייה שון קונווי לא עשה שום אימונים.
שון התמודד עם הרבה סכנות בשחייה שלו, לא פחות מהמים הקפואים.
לקח לו 135 ימים לשחות אל הנמל ב-John o'Groat's.