An attack of the giggles can sometimes appear at the strangest moments. Whether it's during a speech or in a meeting, helpless laughter is one of our most insightful behaviours, according to neuroscientist Sophie Scott. In a recent Ted Talk in Vancouver, Professor Scott revealed that laughter often isn't to do with comedy value, but with our relationships with others. Laughter is often used as a tool for social bonding rather than in reaction to something that has comedy value, according to UCL Professor Sophie Scott.  Pictured are Prime Minister David Cameron and US President Barack Obama during a basketball game . According to David Robson at BBC Future, Scott's study of people in Nambia revealed that laughter is a key cultural mechanism that helps social bonding. When Scott asked indigenous Namibians and English people to listen to recordings of each other and describe the emotions, laughter was the most recognisable. 'People genuinely think they are mostly laughing at other people's jokes, but within a conversation, the person who laughs most at any one time is the person who is talking,' she told the BBC. The University College London professor's current research aims to distinguish the difference between fake laughs used during conversation, and involuntary giggles. She has carried out brain scans on volunteers listening to expressions of disgust, a real belly laugh and a realistic fake one. Laughter activates the brain's mirror regions that mimic other's actions, and she says this is the reason behind why laughing can be so contagious . So far, her research has found that volunteers were almost always able to identify a false laugh. She has also discovered that less authentic tones are more nasal, and belly laughs never come through the nose. Researchers from Indiana State University found that with laughter can boost the immune system by up to 40 per cent. The study tested 33 healthy women. Half of the women watched a comedy video together while the others watched a dull video on tourism. When the films were over, scientists took samples of the women's immune cells, known as natural killer cells, and mixed them with cancer cells to see how effectively they attacked the disease. They found that the women who had found the comedy funny enough to laugh out loud had significantly healthier immune systems afterwards than those who had watched the tourism film. Meanwhile, MRI scans revealed how hearing real and fake laughter activates two different areas of our brains. Fake laughter triggers more brain activity – in the medial prefrontal cortex, associated with problem-solving – as we try to work out why the person is doing it. Genuine laughter simply activates auditory areas in the temporal lobe – where we process all sound. But both activate the brain's mirror regions that mimic other's actions, and she says this is the reason behind why laughing can be so contagious. 'You are 30 times more likely to laugh if you're with someone else,' she claims. To further her work, Scott has recently set up an experiment at London's Science Museum, where she will be asking visitors to judge the authenticity of different clips of people laughing. And she believes far more research needs to be done on this cultural tic. 'If you search on the Web of Science database for papers on the emotion of fear, you'll get back 6,477 published papers,' Professor Scott writes on Ted. 'Search for papers on laughter and you'll get a paltry 175. Why the disparity? Well, one reason might be that laughter, like other positive emotions, feels less important than negative emotions. 'Sometimes people think that laughter is a ridiculous, trite, pointless topic to research…I think it's a fascinating social behaviour, it is essential to study.' In a separate study last year, psychologist Dr Carolyn McGettigan from the Royal Holloway University of London measured brain responses of volunteers as they listened to genuine laughter on YouTube clips. Each participant was asked to pick clips they found funny. This ranged from comedy shows, such as Flight Of The Conchords, and even the Eurovision Song Contest. The results were then compared to how their brains responded to fake laughter. The findings revealed participants, none of which were told the study was about laughter perception, could unconsciously tell when the chuckles were insincere. Dr McGettigan said: 'It's fascinating to consider the way our brain is able to detect genuine happiness in other people. 'Our brains are very sensitive to the social and emotional significance of laughter.
Professor Sophie Scott says laughter often isn't to do with comedy value .
In a conversation, the person who laughs most is usually the one talking .
People are 30 times more likely to laugh if they are with someone else .
It also triggers brain's mirror region which explains why it is contagious .
התקפה של הצחקוקים יכולה להופיע לפעמים ברגעים המוזרים ביותר. בין אם זה במהלך נאום או בפגישה, צחוק חסר אונים הוא אחת ההתנהגויות הכי מעוררות תובנה שלנו, לדברי מדען המוח סופי סקוט. בהרצאת טד לאחרונה בוונקובר, פרופסור סקוט חשף שלעתים קרובות צחוק אינו קשור לערך קומי, אלא ליחסים שלנו עם אחרים. צחוק משמש לעתים קרובות ככלי לקשר חברתי ולא כתגובה למשהו שיש לו ערך קומי, לדברי פרופסור סופי סקוט באוניברסיטת UCL. בתמונה הם ראש הממשלה דיוויד קמרון ונשיא ארה"ב ברק אובמה במהלך משחק כדורסל. לפי דיוויד רובסון ב-BBC Future, מחקרו של סקוט על אנשים בנמביה גילה שצחוק הוא מנגנון תרבותי מרכזי שעוזר לקשר חברתי. כשסקוט ביקש ילידי נמיבים ואנגלים להאזין להקלטות זה של זה ולתאר את הרגשות, הצחוק היה הכי מוכר. "אנשים באמת חושבים שהם בעיקר צוחקים מבדיחות של אנשים אחרים, אבל בתוך שיחה, האדם שצוחק הכי הרבה בכל זמן הוא האדם שמדבר", אמרה ל-BBC. המחקר הנוכחי של הפרופסור של הקולג' בלונדון נועד להבחין בין צחוקים מזויפים המשמשים במהלך שיחה לבין צחקוקים לא רצוניים. היא ביצעה סריקות מוח למתנדבים שהאזינו לביטויי גועל, צחוק בטן אמיתי ומזויף ריאליסטי. הצחוק מפעיל את אזורי המראה של המוח המחקים פעולות של אחרים, והיא אומרת שזו הסיבה לכך שצחוק יכול להיות כל כך מדבק. עד כה, המחקר שלה מצא שמתנדבים כמעט תמיד הצליחו לזהות צחוק שווא. היא גם גילתה שצלילים פחות אותנטיים הם יותר אפיים, וצחוקי בטן אף פעם לא מגיעים דרך האף. חוקרים מאוניברסיטת אינדיאנה סטייט מצאו שעם צחוק יכול להגביר את המערכת החיסונית עד 40 אחוז. המחקר בדק 33 נשים בריאות. מחצית מהנשים צפו יחד בסרטון קומדיה ואילו האחרות צפו בסרטון משעמם על תיירות. כשהסרטים הסתיימו, מדענים לקחו דגימות של תאי החיסון של הנשים, הידועים כתאים הורגים טבעיים, וערבבו אותם עם תאים סרטניים כדי לראות באיזו יעילות הם תקפו את המחלה. הם גילו שלנשים שמצאו את הקומדיה מצחיקה מספיק כדי לצחוק בקול יש מערכת חיסונית בריאה משמעותית לאחר מכן מאלה שצפו בסרט התיירות. בינתיים, סריקות MRI גילו כיצד שמיעת צחוק אמיתי ומזויף מפעילה שני אזורים שונים במוח שלנו. צחוק מזויף גורם לפעילות מוחית נוספת - בקליפת המוח הקדם-מצחית המדיאלית, הקשורה לפתרון בעיות - כאשר אנו מנסים להבין מדוע האדם עושה זאת. צחוק אמיתי פשוט מפעיל אזורים שמיעתיים באונה הטמפורלית - שם אנו מעבדים את כל הצלילים. אבל שניהם מפעילים את אזורי המראה של המוח המחקים פעולות של אחרים, והיא אומרת שזו הסיבה לכך שצחוק יכול להיות כל כך מדבק. "יש לך סיכוי גבוה פי 30 לצחוק אם אתה עם מישהו אחר", היא טוענת. כדי לקדם את עבודתה, סקוט הקימה לאחרונה ניסוי במוזיאון המדע של לונדון, שם היא תבקש מהמבקרים לשפוט את האותנטיות של קטעים שונים של אנשים צוחקים. והיא מאמינה שצריך לעשות הרבה יותר מחקר על הטיק התרבותי הזה. "אם תחפש במסד הנתונים של Web of Science מאמרים על רגש הפחד, תקבל בחזרה 6,477 מאמרים שפורסמו", כותב פרופסור סקוט על טד. ״חפש מסמכים על צחוק ותקבל 175 זעומים. למה הפער? ובכן, סיבה אחת יכולה להיות שצחוק, כמו רגשות חיוביים אחרים, מרגיש פחות חשוב מרגשות שליליים. "לפעמים אנשים חושבים שצחוק הוא נושא מגוחך, נדוש וחסר טעם למחקר... אני חושב שזו התנהגות חברתית מרתקת, זה חיוני ללמוד." במחקר נפרד בשנה שעברה, הפסיכולוגית ד"ר קרולין מקגטיגן מאוניברסיטת Royal Holloway בלונדון מדדה תגובות מוחיות של מתנדבים כשהם מקשיבים לצחוק אמיתי בקטעי יוטיוב. כל משתתף התבקש לבחור קטעים שנראים לו מצחיקים. זה נע בין תוכניות קומדיה, כמו Flight Of The Conchords, ואפילו האירוויזיון. התוצאות הושוו לאחר מכן לאופן שבו המוח שלהם הגיב לצחוק מזויף. הממצאים חשפו שהמשתתפים, שלאף אחד מהם לא נאמר שהמחקר עוסק בתפיסת צחוק, יכלו לדעת באופן לא מודע מתי הצחקוק לא כנה. ד"ר מקגטיגן אמר: "זה מרתק לשקול את הדרך שבה המוח שלנו מסוגל לזהות אושר אמיתי אצל אנשים אחרים. ״המוח שלנו רגיש מאוד למשמעות החברתית והרגשית של הצחוק.
פרופסור סופי סקוט אומרת שצחוק לרוב אינו קשור לערך קומדיה.
בשיחה, האדם שהכי צוחק הוא בדרך כלל זה שמדבר.
אנשים נוטים פי 30 לצחוק אם הם עם מישהו אחר.
זה גם מפעיל את אזור המראה של המוח מה שמסביר מדוע הוא מדבק.