I got rejected from my favorite fraternity. I'm still crying and how do I really get a good social life? Nothing cheers me up, I hate this.
I'm 16. I got shot. When I returned to school  people cheered me on. Some of the girls who rejected me asked me out. Is this all for sympathy?
קיבלתי דחייה מהאחווה האהובה עליי. אני עדיין בוכה ואיך אני באמת משיג חיי חברה טובים? שום דבר לא מעודד אותי, אני שונא את זה.
אני בן 16. ירו בי. כשחזרתי לבית הספר אנשים עודדו אותי. כמה מהבנות שדחו אותי ביקשו ממני לצאת. זה הכל בשביל סימפטיה?