If social activities need people to demonstrate fake happiness and caring for others, even deep inside you do not reach friend level?
Is the key to a happy life not caring about what other people say?
אם פעילויות חברתיות זקוקות לאנשים כדי להפגין אושר מזויף ואכפתיות לאחרים, אפילו עמוק בפנים אתה לא מגיע לרמת חבר?
האם המפתח לחיים מאושרים לא אכפת ממה שאנשים אחרים אומרים?