How do you keep yourself from turning out like your parents? (Or is it inevitable?)
How do you keep yourself from missing how things used to be?
איך אתה מונע מעצמך לצאת כמו ההורים שלך? (או שזה בלתי נמנע?)
איך אתה מונע מעצמך להחמיץ את מה שהיה פעם?