Is the human sensation we call love biological, emotional, or mental?
Is it the case that we come to hate the things we are completely attached to?  Does pleasure always lead to pain? If so, what is the attitude, mental or emotional, which leads to a more balanced way of life?
האם התחושה האנושית שאנו מכנים אהבה היא ביולוגית, רגשית או נפשית?
האם זה המקרה שאנו מתחילים לשנוא את הדברים שאנו קשורים אליהם לחלוטין? האם הנאה תמיד מובילה לכאב? אם כן, מהי הגישה, הנפשית או הרגשית, שמובילה לאורח חיים מאוזן יותר?