What will anyone think of a disgusting accommodation given after contractually tackled in company where always has being demotivated?
A point has come in my life where I am left with nothing to say to people. I think I have no one in my life except my parents. I always think about what to say to people so that I will not be left alone. What should I do to live my life and stop feeling left out by people?
מה מישהו יחשוב על אירוח מגעיל שניתנה לאחר התמודדות חוזית בחברה שבה תמיד הייתה מופחתת?
הגיעה נקודה בחיי שבה אני נשאר בלי שום דבר להגיד לאנשים. אני חושב שאין לי אף אחד בחיים חוץ מההורים שלי. אני תמיד חושב מה להגיד לאנשים כדי שלא אשאר לבד. מה עלי לעשות כדי לחיות את חיי ולהפסיק להרגיש מנותקים על ידי אנשים?