Why does society prefer to idolise movies stars and models over people who do great things, like scientists or humanitarians?
Why did movie actors and voice-over 'artists' of newsreels and the like (in the 1930s or so) used to speak in much harder, harsher ways than similar people do today? Or is it just me?
מדוע החברה מעדיפה להעריץ כוכבי קולנוע ודוגמניות על פני אנשים שעושים דברים גדולים, כמו מדענים או הומניטריים?
מדוע נהגו שחקני קולנוע ו"אמנים" לקריינות של סרטי חדשות וכדומה (בשנות ה-30 בערך) לדבר בדרכים הרבה יותר קשות וקשות ממה שאנשים דומים מדברים היום? או שזה רק אני?