Is fear something to be overcome, frozen by or our only reason to begin fighting or talking?
Almost all of us have been raised in a way, to feel proud of our soldiers. But as harsh as it might sound, aren't soldiers the very reason for war? If every individual disagrees to fight for his/her country, religion or whatsoever, there would be only peace. So is it really something to be proud of?
האם הפחד הוא משהו שצריך להתגבר עליו, להקפיא אותו או הסיבה היחידה שלנו להתחיל להילחם או לדבר?
כמעט כולנו חונכנו בצורה מסוימת, להרגיש גאה בחיילים שלנו. אבל עד כמה שזה נשמע קשה, האם חיילים אינם הסיבה למלחמה? אם כל אדם לא יסכים להילחם למען ארצו, דתו או כל דבר אחר, יהיה רק ​​שלום. אז האם זה באמת משהו להתגאות בו?