Is writing personal stories and sharing details of one's life to the public (not just friends) a western cultural thing? Do you think that Chinese people are not as comfortable with telling stories?
Have you met people you can just observe slowly think, each of the conclusions unbelievably idiotic, and brought forth with just as much certainty?
האם כתיבת סיפורים אישיים ושיתוף פרטי חייו לציבור (לא רק לחברים) הם דבר תרבותי מערבי? האם אתה חושב שלאנשים סינים לא כל כך נוח לספר סיפורים?
האם פגשת אנשים שאתה יכול פשוט להתבונן בהם חושבים לאט, כל המסקנות אידיוטיות להפליא, והביאו באותה וודאות?