Why do some Indians lack the courage to admit that their country is a massive failure on a global international scale and has no future?
Why aren't parents living in Western and European countries as worried as their Indian counterparts when they come to know that their child has a boyfriend/girlfriend?
מדוע לחלק מההודים חסר האומץ להודות שהמדינה שלהם היא כישלון מסיבי בקנה מידה בינלאומי עולמי ואין לה עתיד?
מדוע הורים החיים במדינות מערב ואירופה אינם מודאגים כמו עמיתיהם ההודיים כאשר הם נודעים כי לילדם יש חבר/חברה?