Why we keep on living despite the fact that life makes no sense, and is mostly made of suffering (before death)?
Is our life worth living despite all the suffering and pain?
מדוע אנו ממשיכים לחיות למרות העובדה שהחיים אינם הגיוניים, והם עשויים בעיקר מסבל (לפני המוות)?
האם החיים שלנו ראויים לחיות למרות כל הסבל והכאב?