Why do American documentaries and commercials generally have lower sounding male voice-overs than British ones?
Why do we find Indian professors short-tempered and hot headed whereas their American/European counterparts are generally cool with an essence of humor while they are teaching?
מדוע לסרטים דוקומנטריים ופרסומות אמריקאיים יש בדרך כלל קריינות גבריות עם צלילים נמוכים יותר מאלה הבריטיים?
מדוע אנו מוצאים פרופסורים הודים קצרי רוח וחמים, בעוד שעמיתיהם האמריקאים/אירופיים בדרך כלל מגניבים עם מהות הומור בזמן שהם מלמדים?