Ako Beth dúfala, „príliv ľahko odznel“ av temnej hodine pred úsvitom, v lone, kde sa prvýkrát nadýchla, potichu vytiahla poslednú, bez rozlúčky, ale s jedným milujúcim pohľadom, jedným malým povzdychom. <br> Matka a sestry ju so slzami, modlitbami a nežnými rukami pripravili na dlhý spánok, aby bolesť už nikdy nezmizla, a s vďačnými očami videla nádhernú vyrovnanosť, ktorá čoskoro nahradila úbohú trpezlivosť, ktorá tak dlho zvierala ich srdce a cítili že k ich milej smrti bol benígny anjel, nie prízrak plný hrôzy.
Niekoľko ľudí pomohlo pripraviť Beth na jej pohreb.